Справа № 826/5016/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5016/17 Суддя першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на проголошене о 13 годині 37 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року, повний текст якого складено 17 червня 2021 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нік-Електроніка» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нік-Електроніка» (далі - Позивач, ТОВ «Нік-Електроніка») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2016 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017 року, адміністративний позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 25.03.2021 року частково задоволено касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.05.2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017 року - скасовано, а справу № 826/5016/17 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив наступне: «Судами попередніх інстанцій не перевірено доводи податкового органу щодо наявність обставин, які спростовують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами.

За податковою інформацією контрагенти позивача не мають достатньої кількості працівників, основних фондів, технічних можливостей, тощо для виконання укладених угод.

Судами не досліджено матеріальні, фінансові, трудові ресурси, технічні та технологічні можливості таких контрагентів для виконання договірних зобов`язань, залучення контрагентами з цією метою третіх осіб та, відповідно, понесення ними витрат, пов`язаних із таким залученням.

Суди в підтвердження оплати позивачем придбаних товарно-матеріальних цінностей послалися на наявність у матеріалах справи картки рахунку 631.

Водночас, актом перевірки встановлено, що згідно картки рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», кредиторська заборгованість позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Київгазпостач» станом на 27 квітня 2016 року складає 4 303 406,7 грн; перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Альта сенс» станом на 31 липня 2016 року складає 48 165 939,55 грн; перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Сяйво ланів» станом на 31 липня 2016 року складає 24 195 003,63 грн; перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Лавленд» станом на 23 червня 2016 року складає 2 623 394,19 грн.

Відтак, позивачем не здійснювалась оплата товару, відповідно не сплачувався податок на додану вартість в ціні товару.

При оцінці податкових наслідків господарських операцій суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податків норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів сторін має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки доводам сторін, якими вони доводить або спростовують реальність господарських операцій.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у даній справі дослідженню підлягає саме реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті; взаємозв`язок між отриманими товарами (послугами) та використанням їх у господарській діяльності.

Також, Верховний Суд зазначає, що судами не досліджено ненадання позивачем до перевірки первинних документів, про що складено акт ненадання до перевірки первинних документів від 16 грудня 2016 року №1083/26-15-14-04-03. Питання ненадання до перевірки первинних документів, їх перелік та причини такого ненадання не досліджувались судами.

Судам при дослідженні цього питання слід враховувати, що відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

За змістом пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено зазначені обставини, на які посилався відповідач під час розгляду цієї справи. Дослідження таких обставин має значення для правильного вирішення спору, для доведення реальності та правомірності укладення й виконання угод, з якими пов`язане донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про підтвердження господарських операцій позивача та правомірність формування податкового кредиту за вказаними операціями.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, докази, якими вони підтверджуються та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.».

Протокольною ухвалою суду першої інстанції від 13.05.2021 року замінено відповідача з Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого структурного підрозділу ДПС України на Державну податкову службу України (далі - Відповідач, ДПС України).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що надані Позивачем первинні документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій, а доказів їх невідповідності вимогам чинного законодавства Відповідачем не надано. Крім того, зауважив, що наявні у матеріалах справи документи свідчить про рух товарів та їх використання у господарській діяльності ТОВ «Нік-Електроніка», а право платника податку на формування податкового кредиту не може залежати від дотримання податкової дисципліни його контрагентами.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві (далі - Апелянт, ГУ ДПС у м. Києві) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано відсутності ряду первинних документів, які повинні бути складені, недоліки у видадкових накладних, а також ненадання Позивачем товарно-транспортних накладних щодо перевезення придбаних товарів і документів щодо їх якості. Крім того, наголосив на відсутності у контрагентів ТОВ «Нік-Електроніка» виробничих потужностей для виконання договірних зобов`язань перед Позивачем чи доказів придбання товарів по ланцюгах постачання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2021 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.10.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Нік-Електроніка» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, повністю погоджуючись з мотивами і висновками оскаржуваного судового рішення.

У судовому засіданні представник Апелянта та Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у грудні 2016 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, наказу від 02.12.2016 року №7811 та направлень від 06.12.2016 року №1145/26-15-14-04-03 і №1144/26-15-14-04-03 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Нік-Електроніка» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Київгазпостач» за період з 01.04.2016 року по 30.04.2016 року, ТОВ «Лавленд», ТОВ «Альта сенс» та ТОВ «Сяйво ланів» за період з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року, ТОВ «Альта сенс» та ТОВ «Сяйво ланів» за період з 01.07.2016 року по 31.07.2016 року.

У ході перевірки встановлено порушення Позивачем вимог п.185.1 ст. 185, п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суми податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 22 481 624 грн., у тому числі за квітень 2016 року на суму 6 395 177 грн., травень 2016 року на суму 2 188 030 грн., червень 2016 року на суму 6 815 132 грн., липень 2016 року на суму 7 153 285 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 26.12.2016 року №316/26-15-14-04-03/33401202 (т. 1 а.с. 15-40), висновки якого за наслідками розгляду заперечень ТОВ «Нік-Електроніка» від 28.12.2016 року №204/7 залишені без змін, про що підприємство повідомлено листом ГУ ДФС у м. Києві від 06.01.2017 року №391/10/26-15-14-04-03-14 (т. 1 а.с. 43-45).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 11.01.2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 28 102 030,00 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 22 481 624,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 5 620 406,00 грн. (т. 1 а.с. 41-42). Указане податкове повідомлення-рішення було залишено без змін за результатами адміністративного оскарження (т. 1 а.с. 46-49).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного індивідуального акту, суд першої інстанції встановив таке.

У періоді, що перевірявся, між Позивачем та ТОВ «Київгазпостач», ТОВ «Лавленд», ТОВ «Альта сенс» і ТОВ «Сяйво ланів» укладено ряд господарських договорів на поставку товарів електронного призначення за номенклатурою: Колодка АП2 (в зборі з варисторною платою тр60А), плата М1В vl2, Плата Е2Р1, Плата Е2Т, Плата PLCY-AK, Плата РСВ_КК01_10_v2, Вимикач автоматичний ВА-3Р-А6, Друкована плата в зборі переверт., Вимірювальний трансформатор струму ТОПН-0,66-1-0, 5S-200/5 УЗ, тощо.

Так, зокрема, що 20.04.2016 року між ТОВ «Нік-Електроніка» (Покупець) і ТОВ «Сяйво Ланів» (Постачальник) укладено договір поставки №3816 (т. 10 а.с. 39-43), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у встановлений строк у власність Покупця на умовах, визначених цим договором, специфікаціями до нього, товар, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і оплатити його на умовах визначених цим договором.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами, визначаються Специфікацією. У Специфікації можуть зазначатися й інші умови необхідні для поставки Товару. Специфікацією може бути рахунок-фактура.

Поставка та передача Товару здійснюється на умовах EXW (Інкотермс, 2000) м. Київ або конкретна адреса поставки вказується Сторонами у відповідній Специфікації (додатку) до Договору.

Для отримання Товару представник Покупця надає Постачальнику довіреність на отримання Товару.

Ціна та порядок оплати Товару (партії Товару) вказується у відповідних Специфікаціях (Додатках) до цього Договору. Загальна вартість Договору визначається як загальна сума вартостей всіх Специфікацій (Додатків) до нього.

Факт отримання Покупцем Товару (партії Товару) оформлюється видатковою (товарною) накладною на Товар, яка підписуються уповноваженими представниками Сторін.

Моментом переходу права власності на Товар (партію Товару), вказану у п. 2.1 цього Договору, від Постачальника до Покупця є факт отримання Покупцем Товару і підписання Сторонами видаткової (товарної) накладної на Товару (партію Товару).

Постачальник зобов`язується надати оформлену, відповідно до вимог законодавства, податкову накладну в електронній формі не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дати події, яке настало раніше: з дати поставки Товару або з дати здійснення оплати. У випадках, передбачених чинним законодавством, Постачальник зобов`язується зареєструвати в установленому порядку податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Передача Товару здійснюється Постачальником уповноваженій особі Покупця. Повноваження такої особи на отримання Товару підтверджуються належним чином оформленою довіреністю. У разі неналежного оформлення такої довіреності або її відсутності Постачальник має право відмовити в передачі Товару Покупцю.

Під час здійснення прийому-передачі Товару Сторонами оформлюється видаткова (товарна) накладна на Товар, яка є підтвердженням передачі Постачальником та прийому Покупцем Товару.

Право власності та всі ризики, включаючи ризик випадкової втрати чи пошкодження Товару за цим Договором, переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі Товару представнику Покупця (підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової (товарної) накладної на Товар).

Постачальник зобов`язується надати належним чином оформлені документи, що підтверджують поставку Товару (партії Товару): видаткову накладну, а також на вимогу Покупця: податкову накладну та рахунок-фактуру.

Належне виконання вказаних вище умов договору, на переконання суду першої інстанції, підтверджується копіями рахунків-фактур (т. 10 а.с. 47-229), видаткових накладних (т. 2 а.с. 4-221); податкових накладних (т. 3 а.с. 1-300) та карток рахунку 631 (т. 3 а.с. 301-350).

Позивачем за товар сплачено ТОВ «Сяйво ланів» 80 971 560,49 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (т. 13 а.с. 207-250, т. 14 а.с. 1-19).

Також судом першої інстанції встановлено, що 27.05.2016 року між ТОВ «Нік-Електроніка» (Покупець) і ТОВ «Лавленд» (Постачальник) укладено договір поставки №15.38.01 (т. 6 а.с. 98-99), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Товар по даному Договору постачається партіями, згідно видаткових накладних. Загальна сума договору становить 20 000 000,00 грн. (Двадцять мільйонів гривень). Кількість всього поставленого Товару за Договором становить суму кількості поставленого товару за всіма операціями (згідно видаткових накладних, що засвідчують кожну операцію).

Асортимент та кількість Товарів визначаються Сторонами з урахуванням потреб Покупця у Товарах та можливостей Постачальника. Скориговані відомості Сторін щодо кількості та асортименту поставки, узгодження інших умов поставки є підставою для складання Постачальником видаткової накладної на замовлену партію Товару.

Після підписання представниками Сторін видаткової накладної замовлення втрачає чинність. Поставка товару, за згодою Сторін, здійснюється транспортними засобами Покупця (самовивіз).

Датою поставки і датою переходу права власності на партію Товару є дата фактичної передачі Товару, що засвідчується підписанням уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної за довіреністю або за підпису директора та печаткою підприємства.

Передача Товару здійснюється за всіма документами на нього, передбаченими чинним законодавством. В разі відсутності у Покупця вказаних документів з будь-яких причин він (Покупець) має невідкладно повідомити Постачальника про необхідність їх повторного надання.

Приймання Товару за кількістю і якістю здійснюється на складі Покупця (Постачальника) у присутності повноважних представників сторін на підставі відповідної видаткової накладної. Партія Товару вважається прийнятою Покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної.

Оплата Товару за даним договором здійснюється в безготівковому порядку.

Фактичне виконання умов вказаного договору, як зазначив суд першої інстанції, підтверджується копіями рахунків на оплату і видаткових накладних (т. 6 а.с. 100-120), а також податкових накладних (т. 6 а.с. 121-147). Оплата за придбаний товар підтверджується роздруківкою рахунка 631 (т. 6 а.с. 165-172). Крім того, сплата на рахунок контрагента коштів в сумі 8 121 402,14 грн. підтверджується копіями платіжних доручень та виписками по рахунку Позивача за 19.06.2018 року, за 06.06.2018 року, за 03.08.2018 року (т. 13 а.с. 51-99).

До того ж судом першої інстанції встановлено, що у податкових накладних, виписаних ТОВ «Лавленд», вказані коди УКТ ЗЕД поставленого на адресу ТОВ «Нік-Електроніка» товару, який по номенклатурі та кількості відповідає митним деклараціям ТОВ «Лавленд» від 25.05.2016 року №100250008/2016/223871 та від 19.07.2016 року №100250008/2016/225095, які були задекларовані у митному режимі імпорту (т. 6 а.с. 148-164).

Також матеріали справи свідчать, що 01.04.2016 року між ТОВ «Нік-Електроніка» (Покупець) і ТОВ «Альта Сенс» (Постачальник) укладено договір поставки №26, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у встановлений строк (строки) у власність Покупця на умовах визначених цим Договором, Специфікаціями до нього Товар, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний Товар (товари) і оплатити його на умовах визначених цим Договором.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються Специфікацією. У Специфікації можуть зазначатися і інші умови необхідні для поставки Товару. Специфікацією може бути рахунок-фактура.

Поставка та передача Товару здійснюється на умовах EXW (Інкотермс, 2000) м. Київ або конкретна адреса поставки вказується Сторонами у відповідній Специфікації (додатку) до Договору.

Для отримання Товару представник Покупця надає Постачальнику довіреність на отримання Товару.

Факт отримання Покупцем Товару (партії Товару) оформлюється видатковою (товарною) накладною на Товар, яка підписуються уповноваженими представниками Сторін.

Моментом переходу права власності на Товар (партію Товару), вказану у п. 2.1 цього Договору, від Постачальника до Покупця є факт отримання Покупцем Товару і підписання Сторонами видаткової (товарної) накладної на Товару (партію Товару).

Постачальник зобов`язується надати оформлену, відповідно до вимог чинного законодавства, податкову накладну в електронній формі не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дати події, яке настало раніше: з дати поставки Товару або з дати здійснення оплати. У випадках, передбачених чинним законодавством, Постачальник зобов`язується зареєструвати в установленому порядку податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Передача Товару здійснюється Постачальником уповноваженій особі Покупця.

Повноваження такої особи на отримання Товару підтверджуються належним чином оформленою Довіреністю. У разі неналежного оформлення такої довіреності або її відсутності Постачальник має право відмовити в передачі Товару Покупцю.

Під час здійснення прийому-передачі Товару Сторонами оформлюється видаткова (товарна) накладна на Товар, яка є підтвердженням передачі Постачальником та прийому Покупцем Товару.

Постачальник зобов`язується надати належним чином оформлені документи, що підтверджують поставку Товару (партії Товару): видаткову накладну, а також на вимогу Покупця податкову накладну та рахунок-фактуру.

Виконання договірних зобов`язань, як зазначив суд першої інстанції, підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями рахунків-фактур (т. 7 а.с. 1-232), видаткових накладних (т. 8 а.с. 1-233), податкових накладних (т. 9 а.с. 4-245) та доказів оплати згідно картки рахунку 631 (т. 10 а.с. 1-38). Крім того, Позивачем сплачено на користь ТОВ «Альта Сенс» 90 692 514,48 грн. згідно відповідних платіжних доручень (т. 13 а.с. 100-206).

Щодо господарських відносин ТОВ «Нік-Електроніка» з ТОВ «Київгазпостач» судом першої інстанції зазначено, що ГУ ДФС у м. Києві підтверджена в акті перевірки товарність цих господарських операцій: «з урахуванням кількісних показників встановлено імпорт товарів, які поставлялись ТОВ «Київгазпостач» на адресу ТОВ «Нік-Електроніка» (стор. 14 Акту перевірки). Позивачем ТОВ «Київгазпостач» сплачено 7 140 218,70 грн. за товар, цей факт підтверджується: платіжними дорученнями №6786 від 02.12.2016 року, №5355 від 22.04.2016 року, №5342 від 20.04.2016 року, №308 від 14.02.2017 року, №194 від 21.04.2016 року, №198 від 27.04.2016 року, повідомленням про відступлення права вимоги від 18.07.2018 року між позивачем та ТОВ «Київгазпостач», договором про відступлення права вимоги від 18.07.2018 року між ТОВ «Київгазпостач» та ТОВ «РЕЛІЗ СТОУН», платіжними дорученнями №10238 від 18.07.2018 року, №10239 від 18.07.2018 року, №10240 від 18.07.2018 року, №10237 від 18.07.2018 року (т. 13 а.с. 38-50).

Поряд з іншим судом першої інстанції встановлено, що перевезення придбаних товарів власними силами Позивача підтверджується копіями належним чином оформлених подорожніх листів (т. 6 а.с. 50-97), які містять в собі інформацію про ідентифікацію підприємства (ТОВ «Нік-Електроніка»), дані про автомобіль та водія (автомобіль на праві власності належить Позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 6 а.с. 49)), найменування місця поставки на найменування вантажу, що відповідають інформації, зазначеній у видаткових накладних.

Використання придбаних товарів в рамках власної господарської діяльності підтверджується копіями лімітно-забірних карток про передачу комплектуючих на власне виробництво (т. 4 а.с. 5-301).

Наявність у Позивача виробничих можливостей для виробництва власної продукції (працівників, орендованих площ, виробничих станків, установок), як встановлено судом першої інстанції, підтверджується копіями податкових розрахунків ф. 1-дф (т. 6 а.с. 6-15), копіями договорів оренди приміщень з додатковими угодами та актами приймання-передачі об`єктів (т. 6 а.с. 16-39), оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 (т. 6 а.с. 40-48).

У свою чергу, за висновками Окружного адміністративного суду міста Києва, подальша реалізація готової продукції, що виготовлена зі складових, придбаних Позивачем у ТОВ «Лавленд», ТОВ «Альта сенс», ТОВ «Сяйво ланів», до ПАТ «Київенерго», ТОВ «Будконтинентсервіс», ПП «АТ Електро», ТОВ «Гран-КОМ», тощо, підтверджується копіями належним чином оформлених видаткових накладних, довіреностей, податкових накладних (т. 5 а.с. 1-183).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними господарських операцій ТОВ «Нік-Електроніка» з ТОВ «Лавленд», ТОВ «Альта сенс» і ТОВ «Сяйво ланів» немає. При цьому, суд наголосив на тому, що податковим органом як суб`єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності товариства та його контрагентів, що, на його переконання, свідчить про відсутність перешкод для формування даних податкового обліку за наслідками відносин з указаними суб`єктами господарювання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети. Водночас, доказів на підтвердження даних обставин Відповідачем надано не було.

Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій між контрагентами, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши наявні матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.

У постанові від 28.02.2018 року у справі №806/1033/17 Верховний Суд зазначив, що окремі недоліки в оформленні первинних документів не спростовують наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Відсутність реквізитів первинних документів ще не означає їх дефектність; відсутність деталізації в первинних документах не є підставою для визнання нереальності господарських операцій. У кожному конкретному спірному випадку важливо окремо досліджувати характер недоліків первинних документів, однак згідно з прямим приписом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» такі недоліки не повинні унеможливлювати ідентифікацію осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, зміст та обсяг таких господарських операцій тощо. Водночас неістотні недоліки первинних документів не є підставою для невизнання факту відсутності здійснення господарської операції.

Відтак відсутність у видаткових накладних відомостей про конкретне місце їх складання не може бути безумовним свідченням безтоварності господарських операцій.

Надаючи оцінку посиланням Апелянта на відсутність у контрагентів Позивача трудових та виробничих ресурсів, необхідних для здійснення задокументованих господарських операцій, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

Позиція контролюючого органу щодо відсутності товарно-транспортних накладних в якості підстави для висновку про безтоварність господарських операцій є, на думку судової колегії, помилковим, оскільки товарно-транспортні накладні є обов`язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 13.11.2018 року у справі № 822/6312/15.

Щодо твердження Апелянта про те, що ТОВ «Нік-Електроніка» не було надано жодних документів, що підтверджують якість та ідентифікацію товару, технічні характеристики, виробника товару, країну походження товару, тощо, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що вимог щодо обов`язкової передачі таких документів Покупцю укладені Позивачем договори не містили.

Матеріали справи свідчать, що сторони договорів визнали обов`язковими застосування положень Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 року (далі - Інструкція №П-6) та Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року (далі - Інструкція №П-7), оскільки саме ними врегульовані відповідні правовідносини.

Згідно п. 12 Інструкції №П-6 приймання продукції за кількістю здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. У даному випадку складається акт про фактичну наявність продукції та в акті вказується, які документи відсутні.

Пунктом 14 Інструкції №П-7 закріплено, що приймання продукції за кількістю та комплектністю здійснюється у точній відповідності до стандартів, технічних умов, Основних та Особливих умов поставки, інших обов`язкових для сторін правил, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції, що постачається (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і таке інше). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. У даному випадку складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції й в акті вказується, які документи відсутні.

Водночас, оскільки, як було встановлено раніше, умовами договорів не було передбачено обов`язкової передачі сертифікатів відповідності, паспортів та дозволів щодо товарів Покупцю, то складання за правилами п. 12 Інструкції №П-6 та п. 14 Інструкції №П-7 актів про відсутність обов`язкових за умовами договору документів не здійснювалося.

Твердження ГУ ДПС у м. Києві в апеляційній скарзі про те, що у ході перевірки Позивачем не було надано довіреності чи витягу з журналу/реєстру виданих довіреності відповідальним особам, що підтверджують факт отримання товарів, судова колегія вважає помилковим, оскільки Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99, втратила чинність з 01.01.2015 року, а відтак обов`язку з оформлення довіреностей та ведення їх журналу саме у порядку згаданої Інструкції у ТОВ «Нік-Електроніка» не було.

З приводу посилання Апелянта на те, що відомості Єдиного реєстру податкових накладних вказує на відсутність реального джерела походження товарів, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 28.11.2018 року у справі № 816/1959/17 вказав на те, що доводи податкового органу щодо непідтвердження руху товару по ланцюгу базуються лише на інформації, отриманій з Єдиного реєстру податкових накладних, однак правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

Як вже було зазначено вище, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням Окружного адміністративного суду міста Києва на те, що приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22.01.2009 року у справі «Булвес проти Болгарії», яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 року у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність правових підстав визнання безтоварними господарських операцій Позивача із згаданими контрагентами, у зв`язку з чим вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

З наведеного вбачається, що в силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано Відповідачем, на момент виписування податкових накладних Позивачу ТОВ «Лавленд», ТОВ «Альта сенс» і ТОВ «Сяйво ланів» були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб`єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у ГУ ДФС у м. Києві не було.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено та підписано « 11» жовтня 2021 року.