Справа № 580/191/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/191/21 Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Головного управління ДПС у Черкаській області Т. Харьковської від 15.10.2020 №266-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у Черкаській області;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.10.2020 до часу прийняття рішення у справі та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не дотримався законодавчої процедури звільнення під час реорганізації податкового органу, оскільки допустив підміну понять «реорганізація» та «зміна істотних умов праці», що має різні наслідки. Позивач вказує, що очолюване ним Управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування реорганізоване в Управління податкового аудиту, що відповідає останньому за функціональними повноваженнями.

Крім того, позивач зазначає, що у новоствореному управлінні йому запропоновано посаду заступника начальника відділу, яка є на 3 позиції нижчою посади начальника Управління, яку займав позивач, що не відповідає його кваліфікаційному рівню, та на яку він не міг погодитись. При цьому, рівнозначна посада начальника Управління була вакантною та позивачу не пропонувалась всупереч вимогам трудового законодавства та Закону України «Про державну службу».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Головного управління ДПС у Черкаській області Т. Харьковської від 15.10.2020 №266-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 з 16.10.2020 на посаді начальника управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у Черкаській області () або на рівнозначну посаду.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Черкаській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.10.2020 до 03.06.2021 в сумі 131457,58 грн. (сто тридцять одна тисяча чотириста п`ятдесят сім гривень 58 коп.) з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за 1 місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 20.02.2018 прийняв присягу державного службовця. З 20.02.2018 позивач працював на різних посадах в органах податкової служби.

28.08.2019 року наказом №10-о ОСОБА_1 з 29.08.2019 призначено на посаду начальника управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у Черкаській області та присвоєно 9 ранг державного службовця.

17.09.2020 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про зміну істотних умов державної служби.

Вказаним повідомленням ОСОБА_1 запропоновано переведення його на посаду заступника начальника відділу позапланових перевірок з інших податків Управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Черкаській області.

15.10.2020 року наказом №266-о "Про звільнення ОСОБА_1 " припинено державну службу та звільнено позивача з 16.10.2020 з посади начальника управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС у Черкаській області, у зв`язку із незгодою на проходження державної служби у зв`язку зі зміною істотних умов державної служби на підставі п.6 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи своє звільнення безпідставним та дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відносно позивача у спірних правовідносинах не була дотримана процедура належного вирішення питання подальшого проходження публічної служби на посадах державних службовців.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом".

Статтею 41 Закону №889-VIII зокрема передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Згідно ч. 1 ст. 43 Закону № 889-VІІІ зміною істотних умов державної служби вважається зміна:

- належності посади державної служби до певної категорії посад;

- основних посадових обов`язків;

- умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;

- режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;

- місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Частиною 4 ст.43 Закону №889-VIII передбачено, що про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Таким чином, ч. 4 ст. 43 Закону №889-VIII визначений певний порядок висловлення державним службовцем незгоди на його переведення на іншу посаду в разі зміни істотних умов державної служби, а саме, шляхом подання заяви про звільнення з підстав, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 83 цього Закону, або заяви про переведення його на іншу посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з відповідним повідомленням.

У випадку неподання перелічених заяв державний службовець в силу приписів норми цієї статті вважається таким, що погодився на переведення на іншу посаду.

Процедура вивільнення державних службовців з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу чи його реорганізації, за умови, що відсутня можливість пропозиції особі іншої рівноцінної посади державної служби або іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі, регулюється законодавством про працю, зокрема, Кодексом законів про працю України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 816/979/17.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що звільнення з державної служби з підстав реорганізації державного органу допускається та є правомірним лише у випадку, коли неможливо запропонувати особі іншу рівноцінну посаду або перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року у справі № 816/979/17 зокрема зазначив, що під час розгляду спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати:

- чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

- чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника;

- які є докази щодо змін в організації виробництва і праці;

- про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 01.09.2020 №1110 введено в дію організаційну структуру та штатний розпис ГУ ДПС у Черкаській області, яким затверджено структуру та штатну чисельність, зокрема, Управління податкового аудиту.

Судом першої інстанції встановлено, що на Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Черкаській області (згідно тимчасового Положення про Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Черкаській області, затверджене наказом від 09.09.2020 №1182) покладені завдання та функції, які були віднесені до завдань та функцій очолюваного позивачем Управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС у Черкаській області.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в спірних правовідносинах має місце реорганізація Управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС у Черкаській області. Тому, на відповідача покладається обов`язок щодо з`ясування можливості подальшого працевлаштування позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що власник або уповноважений ним орган вважаються такими, що належно виконали вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України стосовно працевлаштування працівника, якщо запропонували йому наявну на підприємстві роботу, тобто, вакантну посаду або роботу за відповідною професією, спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник працював.

Роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Згідно вимог ч. 5 ст.22 Закону №889-VIII у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу була запропонована для переведення лише одна вакансія заступника начальника відділу позапланових перевірок з інших податків Управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Черкаській області.

Водночас, затвердженою наказом від 11.09.2020 №1110 організаційною структурою ГУ ДПС у Черкаській області підтверджується, що чисельність цього органу налічує 590 посад.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно з списком вакантних посад станом на 17.09.2020 (повідомлення позивача про зміну умов служби) їх налічувалось - 105, а станом на 16.10.2020 (наказ про звільнення) - 66, у тому числі посада начальника Управління податкового аудиту.

Отже, відповідач не запропонував позивачу всі наявні вакантні посади, які існували в державному органі на момент його звільнення.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону №889-VIII рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї під категорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Частиною 4 ст.6 Закону №889-VIII передбачено, що визначення під категорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Постановою КМУ від 18.01.2017 №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, під категорій та рівнів державних органів, а також визначено перелік посад державної служби за відповідними під категоріями. Вказаною постановою віднесено керівників структурних підрозділів державного органу та їх заступників до підкатегорій Б-1, Б-2, Б-3.

Зокрема, керівників самостійних структурних підрозділів державного органу віднесено до підкатегорії Б-1, заступників керівників самостійних структурних підрозділів державного органу віднесено до підкатегорії Б-2, а керівників структурних підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів віднесено до підкатегорії Б-3.

Тобто, посада, яку обіймав позивача (начальник управління Б-1) не є рівнозначною посаді, яка запропонована позивачу (заступник начальника відділу у складі управління Б-3).

Крім того, запропонована позивачу посада заступника начальника відділу позапланових перевірок з інших податків Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Черкаській області відповідно до штатного розпису ГУ ДПС у Черкаській області на 2020 рік є на 2 позиції нижче (посадовий оклад 6700,00 грн.) за посаду начальника вказаного управління (посадовий оклад 8450,00 грн.).

Водночас, відповідач не надав суду доказів неможливості працевлаштування позивача в штаті новоствореного Управління податкового аудиту на рівнозначну посаду, яка була вакантною.

З порівняльного аналізу положень про Управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування (затверджене наказом від 22.08.2019 №7) та Управління податкового аудиту (затверджене наказом від 09.09.2020 №1182) вбачається, що кваліфікаційні вимоги до начальника вказаних управлінь щодо освіти, стажу роботи тощо ідентичні і позивач цим вимогам згідно з даними його особової справи відповідає.

Також, співпадають обов`язки начальника Управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування і новоствореного Управління податкового аудиту, які фактично зведені до здійснення керівництва діяльністю та організації роботи структурного підрозділу державного органу.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність зміни основних посадових обов`язків, тобто зміни істотних умов державної служби у процесі реорганізації структури державного органу.

Колегія суддів звертає увагу, що сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі №400/249/19.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відносно позивача у спірних правовідносинах не була дотримана процедура належного вирішення питання подальшого проходження публічної служби на посадах державних службовців.

Таким чином, з огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді, з якої його було звільнено або на рівнозначній посаді

Так, Законом України "Про державну службу" не визначено процедури поновлення незаконно звільненого працівника, застосуванню підлягають норми КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що суд може поновити особу в разі звільнення без законної підстави на попередній роботі.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки про середню заробітну плату позивача від 15.02.2021 року №28/23-020-10-058, заробітна плата за останні два повних місяці роботи (серпень- вересень 2020 року) складає 22464,23 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 832,01 грн.

Період вимушеного прогулу з 17.10.2020 до 03.06.2021 року становить 158 робочих днів.

Відтак, з урахуванням викладеного стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 131457,58 грн.

Згідно з частиною першою статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

З огляду на викладене, негайному виконанню підлягає рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, що, на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 11» жовтня 2021 року.