Справа № 560/231/21
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/231/21

Головуючий у 1-й інстанції: Божук Д.А.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

30 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

секретар судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, від 25 листопада 2020 року № 104-о/с Про звільнення ОСОБА_1 , яким ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому;

- поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому з 01 грудня 2020 року;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 грудня 2020 року по день ухвалення судом рішення у справі, у зв`язку із незаконним звільненням з роботи;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за незаконне звільнення у розмірі 30 000 гривень.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.04.2021 позов задоволено частково, ухвалено:

- визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, від 25 листопада 2020 року №104-о/с "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.12.2020 по 27.04.2021 у розмірі 207890,28 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.04.2021 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги та по суті не досліджено організаційно-структурні зміни в системі Державного бюро розслідувань, які стали підставою скорочення посад слідчих Державного бюро розслідувань, що зумовлено зміною правового статусу Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на правоохоронний орган.

Відповідач звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 №117-ІХ, абзац другий частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» виключено, а саме, скасовано норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Отже, висновок суду про відсутність скорочення посади позивачки, а лише зміни назви сектору є помилковими та спростовується наявними в матеріалах справи доказами, внесеними змінами в Закон України «Про державну службу», Закон України «Про Державне бюро розслідувань» та Кодекс законів про працю України. Дію законодавства про працю на подібні правовідносини обмежено, а відповідні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про державну службу», що виключає необхідність застосування імперативних норм законодавства, про працю в частині закріпленого обов`язку переведення особи, посада якої скорочується, на рівнозначну або нижчу посаду. Отже, із урахуванням змін у законодавстві, ТУ ДБР у м. Хмельницькому не зобов`язане було пропонувати ОСОБА_1 (державному службовцю) іншу або рівнозначну посаду в Державному бюро розслідувань (навіть враховуючи наявність вакантних посад).

Судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, а саме редакцію статті 87 Закону України «Про державну службу», яка зазнала значних змін після прийняття Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 №440-ІХ. Для припинення державної служби шляхом скорочення посади державної служби достатньо лише зміни структури або штатного розпису державного органу навіть без скорочення чисельності або штату державних службовців. З порівняльного аналізу попередньої та нової структури і штатного розпису (накази ДБР від 05.11.2019 № 308 і від 15.10.2020 № 581, а також наказ ДБР від 20.10.2020 № 200ДСК) вбачається, що в ТУ ДБР у м. Хмельницькому фактично відбулися організаційно-структурні зміни, а, отже, були правові підстави для скорочення посад державних службовців.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказала на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважила, що структурний підрозділ та посада, на якій працювала позивач до звільнення, скорочення не зазнали, а лише отримали нові найменування. Крім того, посада директора ТУ ДБР у м. Хмельницькому відноситься до категорії посад начальницького складу ДБР, а тому не користується повноваженнями керівника державної служби відповідно до частини один статті 17 Закону України «Про державну службу». По цій причині, директор ТУ ДБР у м. Хмельницькому не мав права видавати наказ про звільнення державного службовця ОСОБА_1 із займаної посади: такими повноваженнями міг бути наділений саме керівник державної служби в Державному бюро розслідувань, який був відсутній. Роботодавець не пропонував ОСОБА_1 жодну із вакантних посад, а також не оцінював можливість її працевлаштування шляхом переведення на іншу посаду.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач та представник позивача заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що на підставі наказу ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 27.12.2018 № 38-о/с «Про призначення ОСОБА_1 » з 28.12.2018 ОСОБА_1 призначена на посаду завідувача сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

27.10.2020 позивача було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення від 26.10.2020 №20729/14-09-20, в якому зазначено наступне: «у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, відповідно до наказу Державного бюро розслідувань «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому» від 20 жовтня 2020 року №200 дск попереджаємо про наступне скорочення посади завідувача сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, яку Ви обіймаєте, по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.

Вас буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат».

25.11.2020 наказом ТУ ДБР у м. Хмельницькому №104-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 з посади завідувача сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з 30.11.2020, з припиненням державної служби.

З моменту попередження про наступне вивільнення і по дату звільнення з державної служби відповідач не пропонував позивачу зайняття вакантної посади державної служби, зокрема шляхом переведення на таку посаду.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, а тому звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що скорочення посади державної служби внаслідок затвердження структури та штатної чисельності державного органу не відбулося, тобто підстава припинення державної служби ОСОБА_1 , яка зазначена в оскаржуваному наказі, документально не підтверджена. Звільнення державного службовця з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав державного службовця.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Згідно ч.3 ст.5 Закону України "Про державну службу" дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» (в редакції станом на дату звільнення позивача) державна служба може припинятися за ініціативою суб`єкта призначення.

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних Службовців;

2) скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців;

3) реорганізація державного органу.

Відповідно Закону України «Про Державне бюро розслідувань» у 2015 році, який набув чинності 01.01.2016, Державне бюро розслідувань визначалось, як центральний орган виконавчої влади, та з часу початку роботи здійснювало правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 №305-ІХ, який набрав чинності з 27.12.2019, Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу, Директором та заступниками Директора якого є особи рядового і начальницького складу, статтю 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» викладено в редакції за якою Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Таким чином, з 27.12.2019 змінився не лише статус Державного бюро розслідувань, а й організаційна структура та штатна чисельність працівників.

Так, відповідно до абз.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 03.12.2019 №305-ІХ) організаційну структуру Державного бюро розслідувань визначає Президент України. На виконання зазначених вище положень закону Указом Президента України від 05.02.2020 №41/2020, затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.

У зв`язку зі зміною правового статусу Державного бюро розслідувань, на підставі Указу Президента України від 05.02.2020 №41/2020, наказів Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», а також від 20.10.2020 №200 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому», змінено організаційну структуру та штатний розпис ТУ ДБР у м. Хмельницькому. Всі посади державної служби в секторі режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (2 посади), у зв`язку із ліквідацією такого сектору та створенням нового самостійного структурного підрозділу-відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації ТУ ДБР у м. Хмельницькому (7 посад), були скорочені та затверджені нові кваліфікаційні вимоги для посад в цих структурних підрозділах.

Колегія суддів зазначає, що для припинення державної служби шляхом скорочення посади державної служби достатньо лише зміни структури або штатного розпису державного органу навіть без скорочення чисельності або штату державних службовців. При цьому законодавець не ставить можливість скорочення посади за ініціативою суб`єкта призначення в залежність від того чи відбулась кардинальна або ж незначна зміна структури, або чи змінилися при цьому завдання і функції посади.

З порівняльного аналізу попередньої та нової структури і штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому згідно наказів ДБР від 05.11.2019 №308, від 15.10.2020 №581, від 20.10.2020 №200ДСК вбачається, що в ТУ ДБР у м. Хмельницькому фактично відбулися організаційно-структурні зміни, а, отже, були правові підстави для скорочення посад державних службовців.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність скорочення посади позивачки, а лише зміни назви сектору є помилковими.

Апеляційний суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 №117-ІХ, абзац другий частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» виключено, а саме, скасовано норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

02.02.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 №378-ІХ, яким внесені зміни до Кодексу законів про працю України, а 13.02.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 №440-ІХ щодо внесення аналогічних змін у Закон України «Про державну службу».

Вказаними законами змінено порядок скорочення державних службовців, зокрема, внесено зміни до статей 22 та 87 Закону України «Про державну службу», якими врегульовано питання звільнення державних службовців. Обмежено дію законодавства про працю на подібні правовідносини, а відповідні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про державну службу», що виключає необхідність застосування імперативних норм законодавства, про працю в частині закріпленого обов`язку переведення особи, посада якої скорочується, на рівнозначну або нижчу посаду.

Так, статтю 49-2 КЗпП України доповнено частиною шостою, відповідно до якої вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

1) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

2) у разі вивільнення державних службовців, в тому числі, внаслідок скорочення чисельності або штату органу, положення частини 2 статті 40 КЗпП України (про те, що звільнення, в тому числі, внаслідок скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу) та положення частини 2 статті 49-2 КЗпП України (про те, що при вивільнені працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишенні на роботі) не застосовуються.

Таким чином, станом на час виникнення спірних правовідносин дія норм законодавства про працю, а саме, частини другої статті 40, частини другої та третьої статті 49-2 КЗпП України не поширювались на державних службовців в силу приписів частини п`ятої статті 40 КЗпП України та статей 3, 5 Закону «Про державну службу», такі відносини були врегульовані статтею 22 Закону України «Про державну службу», що передбачає не обов`язок, а право суб`єкта призначення за власним рішенням у разі реорганізації, ліквідації державного органу і т.п. перевести державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця.

При цьому, судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, а саме статтю 87 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка зазнала значних змін після прийняття Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року №440-ІХ.

З урахуванням наведених норм, ТУ ДБР у м. Хмельницькому не було зобов`язане пропонувати ОСОБА_1 (державному службовцю) іншу або рівнозначну посаду в Державному бюро розслідувань (навіть враховуючи наявність вакантних посад).

Аналогічну позицію викладено в роз`ясненнях Національного агентства України з державної служби від 20.02.2020 №86 р/з щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України «Про державну службу»), наданою відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону України «Про державну службу» (як органом, який має право надавати роз`яснення з питань застосування Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби, розміщеною на офіційному сайті цього органу.

Отже, державну службу ОСОБА_1 припинено правомірно з підстав скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, стягнення моральної шкоди скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 жовтня 2021 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.