Справа № 520/2643/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 р.Справа № 520/2643/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Чутівський елеватор" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 26.04.21 по справі № 520/2643/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чутівський елеватор"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чутівський елеватор" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просить суд: скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області: форми "В1" № 7 від 04 грудня 2020 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку (код платежу 14060100) у сумі 50200,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 12550,00 гривень; форми "В4" №7 від 04 грудня 2020 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість (код платежу 14060100) у сумі 101712,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2466,93, 93 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чутівський елеватор" залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Чутівський елеватор" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки Акта за юридичною природою, змістом та створюваними наслідками не базуються на офіційних письмових документах за результатами заходів податкового контролю, створених у відповідності з національним законодавством України. Вказує, що 11.05.2021 року позивач звернувся до ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» з проханням надання документального підтвердження походження товару, який в подальшому було реалізовано ТОВ «ЧУТІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» за видатковою накладною №АБ-3108-03 від 31.08.2020 року. Отримані документи в повній мірі підтверджують факт реєстрації ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» товарно-матеріальних цінностей за номенклатурою поставки. Стверджує, що наявні в матеріалах справи докази в повній мірі підтверджують факти придбання ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» металевих виробів, які в подальшому були реалізовані ТОВ «ЧУТІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР». Зауважує, що 07.07.2020 року між ТОВ «ЧУТІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» та ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» було укладено договір поставки №ФАБ 0710-1. Складові умови договору поставки обумовлені статтею 712 Цивільного кодексу України та були дотримані сторонами договору під час його укладання. Зазначає, що первинні документи не є складовими самого договору та жодним чином не впливають а ні на ціну товару, а ні на обставини навантаження, розвантаження, умови перевезення-розміщення та закріплення товару. Вказує, що висновки суду про відсутність інформації щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам та наявності полісу внутрішнього страхування транспортних засобів відносно транспортних засобів, які здійснювали перевезення від імені ТОВ «ДЕЛІКАТ АВТО» в адресу ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» як на підставу неможливості виконання свого зобов`язання щодо поставки товару ТОВ «ФІРМА АМК-БУД, спростовуються фактичними обставинами справи. Стверджує, що товар у м. Дніпрі позивач не отримував, його було доставлено за адресою здійснення господарської діяльності позивача, а відтак обов`язку доведення наявності складських приміщень ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» у м. Дніпро в ТОВ «Чутівський елеватор» не виникало. Зауважує, що підставою для включення до податкового кредиту суми в результаті господарської операції з постачання товару ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» є не платіжні доручення від 27.08.2020 року №1720 на суму 282 460,88 гривень та №1735 на суму 659 075,40 гривень, а податкова накладна №74 від 27.08.2020 року. Оскільки зазначена податкова накладна пройшла перевірку та була зареєстрована в ЄРПН достовірність відображеної в ній інформації, жодним чином під сумнів ставитися не може. Акт не містить жодних посилань на недійсність як самої податкової накладної №74 від 27.08.2020 року, так і інформації, що в ній міститься. Наголошує, що посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.11.2020 року у справі №520/9384/18, є необґрунтованими, оскільки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року без змін. Зазначає, що ТОВ «ЧУТІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР», внаслідок проведення нереальних операцій з ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» за серпень 2020 року, порушено пп. «а» п.198.1, п.198.2, абз. 1, 2 пп.198.3, абз. 3 п.198.6 ст.198 та п.201.1, п.201.10, п.201.11, ст.201 ПК України, пп.1 п.4 розд. V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.03.2018 №381), завищено податковий кредит (р. 10.1 декларації ПДВ) на суму 151911,8 грн. за серпень 2020 року, що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (р. 20.2.1) за серпень 2020 року на 50200,00 грн., завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за серпень 2020 року (р. 21) на суму 101712 грн. Вказує, що згідно з наданими товарно-транспортними накладними документально оформлене перевезення товарно-матеріальних цінностей перевізником ТОВ «ДЕЛІКАТ АВТО». Стверджує, що згідно з даними Моторного (транспортного) страхового бюро України (веб-сайт mtsbu.ua), інформація щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам та наявності полісу внутрішнього страхування транспортних засобів, відносно транспортного засобу РЕНО - державний номер НОМЕР_1 , станом на 31.08.2020 відсутня. Окрім того, на веб-сайті mtsbu.ua також відсутня аналогічна інформація, станом на 31.08.2020, стосовно транспортних засобів державний номер НОМЕР_2 та державний номер НОМЕР_3 , зазначених у номенклатурі послуг, надання яких оформлено, згідно з ЄРПН, від імені ТОВ «ДЕЛІКАТ АВТО» в адресу ТОВ «ФІРМА АМК-БУД». Згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» у період травень-серпень 2020 року, ТМЦ у ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТКОМБІНАТ» не придбавало. Зауважує, що наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не беззаперечною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів. Вважає, що позивачем було протиправно завищено податковий кредит з ПДВ у сумі 151911,80 грн за серпень 2020 року та контролюючим органом правомірно винесено податкові повідомлення-рішення за наслідками перевірки.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що контролюючим органом в період з 29 жовтня 2020 року по 04 листопада 2020 року на підставі наказу від 16.10.2020 № 3911 та направлень від 20.10.2018 № 776 та № 777, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧУТІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (податковий номер 41006936) з питань правомірності визначення суми від`ємного значення ПДВ, задекларованої до відшкодування на рахунок платника у банку за податковою декларацією з ПДВ за серпень 2020 року.

Результати перевірки оформлені актом № 3308/20-40-07-07-09/41006936 від 11.11.2020, яким зафіксовано порушення позивачем:

- п.п. "а" п. 198.1, п. 198.2, абзаців першого і другого пп. 198.3, абзацу третього п. 198.6 ст. 198 та п.201.1, п.201.10, п.201.11, ст.201, п.200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки ним завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (р.20.2.1) за серпень 2020 року на суму 50200,00 грн.;

- п.п. "а" п. 198.1, п. 198.2, абзаців першого і другого пп. 198.3, абзацу третього п. 198.6 ст. 198 та п.201.1, п.201.10, п.201.11, ст.201, п.200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за серпень 2020 року (р.21) на суму 101712,00 грн.

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки 24 листопада 2020 року, подав на них свої письмові заперечення до ГУ ДПС у Харківські області.

Листом від 03.12.2020 № 572/10/20-40-07-07-14 ГУ ДПС у Харківські області повідомило позивача, що висновки акту документальної позапланової виїзної перевірки №3308/20-40-07-07-09/41006936 від 11.11.2020 є правомірними та залишаються без змін.

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 04.12.2020:

- №7, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку (код платежу 14060100) у сумі 50200,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 12550,00 грн.;

- №7, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість (код платежу 14060100) у сумі 101712,00 грн.

Позивач, не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, скористався своїм правом на адміністративне оскарження та 11 грудня 2020 року подав на них скаргу до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 03.02.2021 №2595/6/99-00-06-01-01-06 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу залишено без задоволення.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем протиправно завищено податковий кредит з ПДВ у сумі 151911,80 грн. за серпень 2020 року, тому податкові повідомлення-рішення від 04.12.2020 №7, №7 є такими, що ґрунтуються на нормах закону та не підлягають скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

Згідно п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Приписами п. 187.1 ст.187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Водночас згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В пункті 198.6 ст.198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Положеннями п.200.1. ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.44.2 ст.44 ПК України платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Згідно зі ст.3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені ч.2 ст.9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п. 2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Верховний Суд неодноразово (зокрема, у постановах від 19.04.2019 у справі №803/236/15-а, від 21.10.2019 у справі №0540/7843/18-а, від 09.10.2020 у справі №826/11085/18) зазначав, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2020 року між ТОВ "ЧУТІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (Покупець) та ТОВ "ФІРМА АМК-БУД" (Постачальник) укладено договір поставки №ФАБ 0710-1 (т.1 а.с. 93-95).

Відповідно до предмету договору поставки, постачальник зобов`язаний передати у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах викладених в даному договорі, металопрокат (товар), асортимент, кількість та ціна якого вказані у рахунках - фактурах та/або Специфікаціях, оформлених як додатки до даного Договору, які є його невід`ємними частинами.

У відповідності до умов Договору (пункт 4.2.) поставка Товару здійснюється на протязі 10 робочих днів після 100% переоплати.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору поставки позивачем надано: рахунок на оплату №АБ-0001549 від 20.08.2020; платіжні доручення: від 27.08.2020 №1720, №1735; банківську виписку; видаткову накладну від 31.08.2020 №АБ-3108-03; товарно - транспортну накладну від 31.08.2020: №АБ-0000420, №АБ-0000428, №АБ-0000429; податкову накладну від 27.08.2020 №74.

У відповідності до умов зазначеного вище Договору ТОВ «ЧУТІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» згідно видаткової накладної №АБ-3108-03 від 31 серпня 2020 року було отримано: Арматура 8 - у кількості 700 кг; Арматура 12 - у кількості 22 000 кг; Арматура 16 - у кількості 3 450 кг; Арматура 18 - у кількості 20 000 кг; Арматура 20 - у кількості 1 600 кг; Кутник 45x45x4 - у кількості 1 500 кг; Лист 5 (1,5x6) - у кількості 81 м2; Кутник 50x50x5 - у кількості 204 м; Дріт в`язальний 1,2 - у кількості 100 кг на загальну суму 941 536,28 гривень, в тому числі ПДВ 156 922,71 гривні (т.1 а.с.102).

На виконання умов Договору ТОВ «ЧУТІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» 27 серпня 2020 року платіжним дорученням №1720 на суму 282 460,88 грн. та №1735 на суму 659 075,40 грн. було проведено попередню оплату за металопрокат (т.1 а.с. 97, 98).

Перевезення Товару було здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІКАТ АВТО, зокрема:

- згідно товарно-транспортної накладної №АБ-0000428 від 31 серпня 2020 року автомобілем Рено номерний знак НОМЕР_4 з причепом НОМЕР_5 було перевезено арматуру 18 у кількості 20 000 кг;

- згідно товарно-транспортної накладної №АБ-0000429 від 31 серпня 2020 року автомобілем Рено номерний знак НОМЕР_6 з причепом НОМЕР_7 було перевезено арматуру 8 у кількості 700 кг, арматура 16 у кількості 3 450 кг, арматуру 20 у кількості 1600 кг, кутник 45x45x4 у кількості 1 500 кг, лист 5 (1,5x6) у кількості 81 м2, кутник 50x50x5 у кількості 204 м та дріт в`язальний 1,2 у кількості 100 кг;

- згідно товарно-транспортної накладної №АБ-0000420 від 31 серпня 2020 року автомобілем ДАФ номерний знак НОМЕР_8 з причепом НОМЕР_9 було перевезено арматуру 12 у кількості 22 000 кг (т.1 а.с. 103-108).

За наслідками цієї господарської операції зареєстровано податкову накладну від 27.08.2020 №74 на загальну суму 941536,28 грн, у тому числі ПДВ 156922,71 грн. (т.1 а.с.119).

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Реальність здійснення позивачем господарських операцій з його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи та належним чином дослідженими первинними документами.

Як зазначає відповідач, посилаючись на висновки Акту №3308/20-40-07-07-09/41006936, контролюючим органом під час аналізу даних, внесених до ЄРПН та декларацій з ПДВ, не встановлено факту реєстрації контрагентом позивача ТОВ "Фірма Амк-Буд" товарно-матеріальних цінностей за номенклатурою поставки: арматура 16, арматура 18, арматура 20, кутник 50*50*5, а дані ЄРПН містять відомості щодо придбання контрагентом позивача ТОВ "Фірма Амк-Буд" товару: арматура 8, арматура 12, лист 5 (1,5*6) в обсягах значно менших, ніж відображено у первинній документації позивача.

Колегія суддів зауважує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними (постанови Верховного суду від 10 вересня 2018 року справа № 826/8016/13-а,адміністративне провадження № К/9901/4058/18, від 10 вересня 2018 року справа № 826/25442/15, адміністративне провадження № К/9901/24925/18, від 11 вересня 2018 року у справі № 810/2677/17, адміністративне провадження № К/9901/47242/18 та ін.).

Тобто, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду №808/3412/16 від 29.03.2019 року.

Отже, допущені контрагентом порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути певну відповідальність щодо нього та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.

Надані до перевірки первинні документи, що підтверджують господарські операції між товариствами, згідно даних акту перевірки, не мають таких дефектів, що свідчили б про нереальність таких операцій. Складена та зареєстрована податкова накладна відповідає вимогам законодавства.

Висновки Акту перевірки в цілому базуються на результатах аналізу податкової звітності контрагентів позивача, наявність податкової та узагальненої податкової інформації відносно контрагентів, податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (АІС «Єдиний реєстр податкових накладних» (Архів податкової звітності).

Принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України.

Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Також, суд зазначає, що, у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.

Разом з тим, податкова інформація не є самостійною та достатньою підставою для висновку про нездійснення господарських операцій платників податків та про порушення саме позивачем податкового законодавства.

Отже, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу щодо обставин нереальності господарських операцій, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати такі обставини.

Процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У свою чергу, програмне забезпечення (інформаційні бази контролюючого органу) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься.

Аналогічний правовий висновок містяться в постанові Верховного суду від 27 травня 2021 року у справі № 808/3513/16.

В силу закону отримання податковим органом податкової інформації, акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку щодо встановлення та доведення факту вчинення конкретним платником податків порушення закону.

Так, матеріали справи не містять аналізу конкретних обставин здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також жодних доказів, які свідчили б про безтоварність таких операцій.

Таким чином, не можуть бути єдиним та безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України.

Позивач вказує, що додатково звернувся 11.05.2021 року до ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» з проханням надати документальне підтвердження походження Товару, який в подальшому було реалізовано ТОВ «ЧУТІВСЬКИИ ЕЛЕВАТОР» за видатковою накладною №АБ-3108-03 від 31.08.2020 року.

Надані до суду документи, а саме: видаткові накладні: №НПП00003060 від 19.08.2020 року, №265259 від 27.08.2020 року, №РН-0006686 від 28.08.2020 року, №РН-0006687 від 28.08.2020 року; платіжні доручення: №524 від 18.08.2020 року, №528 від 19.08.2020 року, №575 від 27.08.2020 року, №585 від 27.08.2020 року, №592 від 28.08.2020 року; податкові накладні: №3 від 18.08.2020 року, №7 від 19.08.2020 року, №3663 від 27.08.2020 року (з розрахунком коригування кількісних і вартісних показників №3665 від 28.08.2020 року до податкової накладної), №1081 від 27.08.2020 року, №1083 від 28.08.2020 року, в повній мірі підтверджують факт реєстрації ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» товарно-матеріальних цінностей за номенклатурою поставки.

За цим, доводи податкового органу про невстановлення факту реєстрації контрагентом позивача ТОВ "ФІРМА АМК-БУД" товарно-матеріальних цінностей за номенклатурою поставки, не спростовують реальність здійснення господарських операцій з контрагентом позивача, що підтверджується належними та достовірними доказами.

Щодо доводів відповідача про відсутність обов`язкової складової умови договору поставки №ФАБ 0710-1, а саме первинні документи не містять характеристики товару щодо довжини та кількості, оскільки згідно відкритих джерел та основ ціноутворення є беззаперечно такою, що впливає на ціну товару, обставини навантаження, розвантаження, умови перевезення-розміщення та закріплення товару, то колегія суддів вказує, що первинні документи не є складовими самого договору та жодним чином не впливають на ціну товару та на обставини навантаження, розвантаження, умови перевезення-розміщення та закріплення товару.

При цьому, зі змісту видаткової накладної №АБ-3108-03 від 31.08.2020 року та рахунку на оплату №АБ-0001549 від 20.08.2020 року вбачається, що одиницями виміру придбаного (поставленого) товару є кілограми, метри квадратні та метри, що дає змогу чітко визначити кількість кожної окремої назви поставленого товару, її вартість за одиницю виміру та загальну вартість як кожної окремої назви поставленого товару, так і загальну вартість всього товару.

Крім того, обставини навантаження, розвантаження, умови перевезення-розміщення та закріплення товару жодного відношення до договору поставки №ФАБ 0710-1 від 07.07.2020 року не мають, оскільки вони є умовами договору перевезення (надання транспортних послуг), укладеного на перевезення товару між ТОВ «ФІРМА АМК- БУД» та ТОВ «ДЕЛІКАТ АВТО».

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність обов`язкової складової умови договору поставки № ФАБ 0710-1 від 07.07.2020 року.

Разом з тим, щодо доводів відповідача про відсутність інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам та наявності полісу внутрішнього страхування транспортних засобів відносно транспортних засобів, які здійснювали перевезення від імені ТОВ «ДЕЛІКАТ АВТО» в адресу ТОВ «ФІРМА АМК- БУД», то колегія суддів зазначає наступне.

За матеріалами справи, перевезення товару було здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІКАТ АВТО, зокрема:

- згідно товарно-транспортної накладної №АБ-0000428 від 31 серпня 2020 року автомобілем Рено номерний знак НОМЕР_4 з причепом НОМЕР_5 ;

- згідно товарно-транспортної накладної №АБ-0000429 від 31 серпня 2020 року автомобілем Рено номерний знак НОМЕР_6 з причепом НОМЕР_7 ;

- згідно товарно-транспортної накладної №АБ-0000420 від 31 серпня 2020 року автомобілем ДАФ номерний знак НОМЕР_8 з причепом НОМЕР_9 .

Як зазначає позивач, перевізник ТОВ «ДЕЛІКАТ АВТО» допустив помилку при складанні податкових накладних по фактам надання послуг перевезення вантажів для ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» на адресу ТОВ «Чутівський елеватор». Вказані помилки були виправлені ТОВ «ДЕЛІКАТ АВТО» шляхом складання та реєстрації в ЄРПН розрахунків коригування до податкових накладних №97 від 27.08.2020 року та №99 від 27.08.2020 року.

Так, згідно проведеного розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №1 від 01.11.2020 року до податкової накладної №97 від 27.08.2020 року в колонці Опис (номенклатура) товарів/послуг, вартість чи кількість яких коригується було змінено запис з «Транспортні послуги по маршруту м.Дніпро - с.Петрівка НОМЕР_2 » на «Транспортні послуги по маршруту м.Дніпро - с.Петрівка НОМЕР_8 /ВІ557ХР». Про проведення коригування було повідомлено відповідача шляхом надсилання скарги (заяви) на податкові повідомлення-рішення, вихідний №122/12-20 від 11.12.2020 року.

Тобто, транспортний засіб, державний номер НОМЕР_2 , послуг з перевезення товару за маршрутом м.Дніпро - с.Петрівка не надавав.

Натомість, послуги з перевезення було надано автомобілем DAF 75.270 державний номер НОМЕР_8 , у якого станом на 31.08.2020 року був діючий поліс №АР4074370, виданий AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» (згідно інформації Моторного (транспортного) страхового бюро, розміщеної на веб-сайті policy-web.mtsbu.ua).

Крім того, згідно проведеного розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №2 від 01.11.2020 року до податкової накладної №99 від 27.08.2020 року транспортний засіб НОМЕР_3 було виключено з таких, що надавали послуги за маршрутом м.Дніпро - с.Петрівка. Про проведення коригування було повідомлено відповідача шляхом надсилання скарги (заяви) на податкові повідомлення-рішення, вихідний №122/12-20 від 11.12.2020 року.

Тобто, транспортний засіб, державний номер НОМЕР_3 , послуг з перевезення товару за маршрутом м.Дніпро - с.Петрівка не надавав.

При цьому, колегія суддів зауважує, що інформація згідно даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (веб-сайт mtsbu.ua) вказує на факти порушень при наданні автотранспортних послуг даним підприємством без страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам, проте жодним чином не свідчить про відсутність факту надання транспортних послуг ТОВ «ДЕЛІКАТ АВТО», реальність яких підтверджена відповідною первинною документацією та іншими доказовими матеріалами.

Також, колегія суддів зазначає, що за змістом товарно-транспортних накладних від 31.08.2020 року №АБ-0000428, №АБ-0000429, №АБ-0000420 від 31 серпня 2020 року автомобілем ДАФ номерний знак НОМЕР_8 з причепом НОМЕР_9 , транспортні послуги були виконані за маршрутом: пункт навантаження - м.Дніпро, вул.Курсантська, 1, пункт розвантаження Полтавська область, Чутівський район, с. Петрівка, пров.Аптечний, 11.

Таким чином, товар у м.Дніпрі ТОВ «Чутівський елеватор» не отримувало, його було доставлено за адресою здійснення господарської діяльності позивача, а відтак посилання відповідача на недоведеність позивачем наявності у ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» складських приміщень у м. Дніпро, є необґрунтованими.

Щодо доводів податкового органу про наявність недоліків в оформленні платіжних доручень позивача стосовно оплати отриманих від ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» послуг, а саме: вказано невірне призначення платежів, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1.4 Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22 (далі по тексту Інструкція) платіжне доручення це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Згідно із п.3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Відповідно до п. 3.7 Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів зазначає, що із наданих позивачем платіжних доручень можливо достовірно встановити, що ТОВ «Чутівський елеватор» було сплачено ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» за металопрокат по договору №ФАБ 0710-1.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що окремі недоліки документів не можуть свідчити про нереальність господарських операцій.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний суд у постанові від 12.04.2018 року у справі №804/698/16 зазначивши, що посилання відповідача на припущення, окремі недоліки в документах, аналітичні узагальнюючі висновки щодо діяльності контрагента, є неприйнятними у якості доказів конкретних податкових правопорушень позивача щодо підстав та порядку формування податкового кредиту, оскільки в основі формування податкового кредиту лежить факт здійснення конкретної господарської операції, який потребує доведення або спростування обставин саме здійснення цієї господарської операції.

Крім того, у відповідності до правової позиції, що міститься у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 822/2373/17, від 19.06.2018 року у справі № 808/2447/1, від 28.02.2018 у справі 806/1033/17, неістотні недоліки в первинних документах (описка, помарка, незаповнення окремого реквізиту), які не впливають на можливість ідентифікувати осіб, що брали участь у господарських операціях, їх зміст не свідчать про безтоварність господарських операцій.

Незначні помилки в оформленні окремих документів не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки досліджені судами первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства та мають необхідні обов`язкові реквізити.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року по справі № 813/947/18.

При цьому, підставою для включення до податкового кредиту суми в результаті господарської операції з постачання товару ТОВ «ФІРМА АМК-БУД» є не платіжні доручення від 27 серпня 2020 року №1720 на суму 282 460,88 грн. та №1735 на суму 659 075,40 грн., а податкова накладна №74 від 27.08.2020 року, яка пройшла перевірку та була зареєстрована в ЄРПН, тому достовірність відображеної в ній інформації жодним чином під сумнів ставитися не може.

Аналізуючи наведені контролюючим органом доводи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що такі не свідчать про нереальність (безтоварність) господарських операцій позивача з контрагентом, а наведені позивачем аргументи та докази, надані на їх підтвердження, повною мірою спростовують висновки контролюючого органу, покладені в основу оскаржуваного в цій справі податкових повідомлень-рішень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідач, відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень-рішень належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову шляхом скасування податкових повідомлень - рішень ГУ ДПС у Харківській області: форми "В1" №7 від 04 грудня 2020 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку (код платежу 14060100) у сумі 50200,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 12550,00 гривень; форми "В4" №7 від 04 грудня 2020 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість (код платежу 14060100) у сумі 101712,00 грн.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 по справі № 520/2643/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області: форми "В1" № 7 від 04 грудня 2020 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку (код платежу 14060100) у сумі 50200,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 12550,00 гривень; форми "В4" №7 від 04 грудня 2020 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість (код платежу 14060100) у сумі 101712,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чутівський елеватор" судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2466,93 грн та за подачу апеляційної скарги в розмірі 3700,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 11.10.2021 року