Справа № 187/929/21
Суддя: Іщенко І. М.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/929/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М., при секретарі Клисак Н.Г., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В

01.07.2021 року до суду звернувся з адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 19.06.2021 року інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області було винесено постанову серії ГАБ № 845534 за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП (здійснення завідомо неправдивого виклику спеціальних служб), якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн, з якою він не погоджується та вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 17.08.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в позові просив розглядати справу без його участі (а.с. 2 ).

Представник Управління патрульної поліції в Миколаївській області Палієнко Д.Т. у судове засідання не з`явилася, надала до суду відзив в якому просила розглядати справу без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на те, що позивачем здійсним завідомо неправдивий виклик через лінію 102 про вимагання із нього хабаря працівниками поліції після чого на нього було складено постанову по ст. 183 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши аргументи позивача та відповідні положення Правил дорожнього руху України, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У судовому засіданні встановлено, що 19.06.2021 року інспектором роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Дмитрієвим М.Л. було винесено постанову серії ГАБ №845534 в якій зазначено 19.06.2021 року близько 17-17 год., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснив неправдивий виклик на лінію 102, повідомивши, що працівники патрульної поліції вимагали в нього хабар, чого насправді не було, чим порушив вимоги адміністративного кодексу і стосовно нього інспектором поліції було складено постанову ГАБ №845534 від 19.06.2021 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 183 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 3400 грн.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін (з урахуванням отримання інформації про постанову і пошту) звернувся з позовом до суду, не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи.

Істотне значення має та обставина, що у вказаний в постанові інспектором день і час позивач ОСОБА_1 у вказаний період часу здійснював виклик спеціальних служб по телефону 102, але в нього не було ніякого умислу чи «завідомо» робити це не правдиво, стосовно нього вчинялися протиправні дії і інспектор поліції повинен був його захистити (для цього і був виклик), а він цього не зробив, а навпаки - склав на нього протокол про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 нічого не порушував і за захистом звернувся до державних органів, постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної обстановки, свідків пригоди інспектор не виявляв і не опитував, доказів правопорушення не надано: запиту на службу 102, роздруківки телефонних дзвінків, повідомлення про виклик, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону. За таких обставин позивач будь-яких правил не порушував, а поліцейський же стверджує про навмисний неправдивий дзвінок - виклик, не зазначаючи в оскаржуваній постанові чи дійсно він міг здійснювати вказане, як це зафіксовано, чи спричинило це якісь наслідки, чи може була створена аварійна ситуації чи (тобто не вказано точно або хоча б приблизно суть і об`єктивна сторона правопорушення), це в самій постанові не відображено, пояснення на місці від порушника ніхто не відбирав, додатків до постанови немає, належних доказів про інше суду не надано, взагалі не вказано про якесь порушення і його суть. Тобто порушено принцип юридичної визначеності, а отже і права позивача.

Постанова інспектора є незаконною та такою, що підлягає скасуванню і з наступних підстав: в даній постанові під час встановлення обставин для повного та всебічного розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 280 КУпАП у постанові немає даних чи були свідки правопорушення, дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові (сам характер порушення і його обставини, про які йде мова, говорить про неможливість його вчинення без свідків або доказів вище викладеного).

У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних свідків грубо протирічить вищезазначеним нормам та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. В постанові вказано, що виклик був здійснено на лінію 102 з повідомленням, що працівники патрульної поліції вимагали хабар, але в ОСОБА_1 не було ніякого умислу чи «завідомо» робити це не правдиво, стосовно нього вчинялися протиправні дії і інспектор поліції повинен був його захистити (для цього і був виклик), а він цього не зробив, а навпаки - склав на нього протокол про адміністративне правопорушення. Він нічого не порушував і за захистом звернувся до державних органів, постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної обстановки, свідків пригоди інспектор не виявляв і не опитував, доказів правопорушення не надано.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 77 КАС України визначено: - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що виноситься в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

В цій справі позивач не погоджується із таким рішенням суб`єкта владних повноважень та мотивує незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності; зазначене в постанові, що оскаржується, взагалі не відповідає дійсності.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, у ній відсутнє зазначення доказів, на яких грунтувався висновок інспектора про вчинення адміністративного правопорушення. Стороною відповідача також не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання доказів вини позивача до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що на відеозаписах , , в суд окремо на дисковод не перенесені, а передані на електрону адресу суду не є належним доказом і суд не вправі переносити їх судовий диск та долучати до справи в якості доказу з боку відповідача.

Крім того, до суду представником відповідача долучено копію постанови, яка не завірена належним чином, оригінал постанови суду не надано.

Отже, посилання представника органу владних повноважень на порушення позивачем ст. 183 КУаАП будь-якими доказами не підтверджені, а тому зазначені позивачем обставини в обґрунтування позову не спростовані.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що стороною відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх сукупності та логічному взаємозв`язку факт вчинення позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, порушення вимог ст. 183 КУПАП, а відтак не доведено й правомірності оскаржуваної постанови та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого статті 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги закону і був переконаний, що діє в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших громадян, документи надавав.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9

Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанову серії ГАБ № 845534 від 19.06.2021 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ст. 183 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому її слід скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 72, 73, 205, 241-246, 286 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №845534 від 19.06.2021 року винесену інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Дмитрієвим М.Л. відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ст. 183 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Третього адміністративного апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: І. М. Іщенко