Справа № 440/1636/21
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/1636/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рябухи Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 - Метельської Л.Є.,

представника відповідача 2 - Кармазін-Денисенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної ради, Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури та цифрової трансформації Полтавської обласної державної адміністрації про визнання нечинним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської обласної ради, Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури та цифрової трансформації Полтавської обласної державної адміністрації про:

- визнання нечинним та скасування пункту 5 розділу 11 рішення Полтавської обласної ради №962 від 21.12.2018;

- стягнення з відповідачів пропорційно 153600,00 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю Порядку виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км), оскільки для дотримання приписів вказаного Порядку пільговику перед тим, як скористатися послугами перевізника треба особисто пересвідчитися чи є даний перевізник у ЄДР та чи має він квитки встановленого зразка, для того, щоб у подальшому скористатися правом на компенсацію за проїзд у відповідності до цього Порядку. Практикою користування послугами приватних перевізників («Зелений Слон 7», «Владислав» та інші) доведено, що придбати квитки у касах м. Полтави, м. Харкова та м Києва неможливо, бо в Полтаві квитки продають не на всі рейси, а в Києві та Харкові каси взагалі відсутні. Крім того, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на відміну від Порядку не передбачено обмеження пільговику кількості поїздок на рік. Таким чином, посадові особи відповідачів положеннями Порядку свідомо порушують надані пільговикам їх законні права, створюючи початкові неможливі умови для отримання компенсації за пільговий проїзд. Завдана відповідачами моральна шкода полягає у нанесенні позивачу душевних страждань, приниженні його честі та гідності. Розмір завданої шкоди розрахований відповідно до еквіваленту відмовленої компенсації за проїзд маршрутом Полтава-Київ-Полтава протягом 2019-2020 років та становить 153600,00 грн.

Ухвалою суду від 09.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавської обласної ради, Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури та цифрової трансформації Полтавської обласної державної адміністрації про визнання нечинним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: - позовної заяви та її копій у відповідності до кількості учасників справи, оформленої відповідно до пунктів 2, 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України із зазначенням: 1) відносно позивача його реєстраційного номеру облікової картки платника податків або номеру і серії паспорта громадянина України; 2) власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав; - чотирьох примірників належним чином завірених копій додатків до позовної заяви (один примірник для суду, інші - для направлення їх відповідачам).

24.03.2021 позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 09.03.2021.

У зв`язку з цим, ухвалою від 29.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/1636/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної ради, Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури та цифрової трансформації Полтавської обласної державної адміністрації про визнання нечинним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

19.04.2021 до суду від Полтавської обласної ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому рада заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Вказує, що 21.12.2018 на пленарному засіданні двадцять третьої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради було прийнято рішення №962 «Про внесення змін та доповнень до обласної Комплексної програми соціального захисту і соціального забезпечення населення області на 2013-2020 роки, зі змінами». Підставою для прийняття рішення №962 була необхідність приведення у відповідність до норм чинного законодавства Порядку виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) (далі - Порядок), а саме, внесення змін до пункту 5 цього Порядку в частині виплати компенсації за проїзд у разі подачі органам соціального захисту населення лише фіскальних чеків. Запропонована система відшкодування на підставі фіскальних чеків дала можливість упорядкувати облік перевезених пасажирів пільгових категорій, забезпечити ефективніше використання коштів обласного бюджету. Проєкт рішення було прийнято на підставі погодження Громадської ради при Полтавській обласній державній адміністрації, Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації, Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури Полтавської обласної державної адміністрації. Проєкт рішення опубліковано на офіційному сайті Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації 22.11.2018. Оскільки питання щодо порядку обліку та виплати компенсації перевізникам за пільгові перевезення на міжміських внутрішньо- та міжобласних автобусних маршрутах загального користування не врегульовано на даний час на рівні держави, компенсації за пільгові перевезення можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, як передбачено статтею 91 Бюджетного кодексу України. Отже, Порядок, затверджений рішенням №962, визначив механізм виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування, протяжність яких перевищує 50 км (регулярні пасажирські перевезення) за рахунок коштів обласного бюджету. Також Порядком врегульовано механізм щодо з`ясування Управлінням інфраструктури Полтавської обласної державної адміністрації інформації про перевізників з дотриманням норм статей 37, 41 Закону України «Про автомобільний транспорт». Поряд з цим, рішення №962 втратило чинність, як нормативно-правовий акт, дія якого закінчилася у часі у зв`язку з звершенням та виконанням обласної Комплексної програми соціального захисту і соціального забезпечення населення області на 2013-2020 роки. Щодо заявленої позивачем до стягнення моральної шкоди, то на переконання ради, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань, приниження його честі та гідності з відповідним обґрунтуванням усіх обставин, які мають істотне значення (том 1 а.с. 74-80).

30.04.2021 до суду від Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації надійшли письмові пояснення по справі, за змістом яких у 2018 році на реалізацію Порядку виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) з обласного бюджету виділено 4000 тис. грн. Станом на 01.11.2018 на підставі звернень пільгових категорій проведено 7,9 тис. виплат на суму 2999,8 тис. грн. Відмов у наданні компенсації за проїзд на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (регулярні рейси) відповідно до поданих пільговими категоріями громадян проїзних квитків встановленого зразка не було. З метою дотримання прав пільгових категорій населення було проведено аналіз середньої кількості поїздок згідно Порядку на місяць та встановлено, що середня кількість становить 5 поїздок. З урахуванням показника по середньому, було прийнято рішення встановити кількість поїздок на місяць 10 поїздок. Відшкодування вартості проїзду здійснюється лише за умови не надання пільг відповідно до статей 37, 41 Закону України "Про автомобільний транспорт", тобто Порядком не порушено право окремих категорій громадян на пільговий проїзд, визначений законодавством. Передбачена пунктом 5 Порядку система відшкодувань на підставі фіскальних чеків дала можливість упорядкувати облік перевезених пасажирів пільгових категорій, забезпечити більш ефективне використання коштів обласного бюджету. Одночасно з метою дотримання прав окремих категорій громадян на пільговий проїзд Порядком передбачалося, що у разі здійснення поїздки з районних центрів області, де відсутні автостанції, або через автостанції області, з яких не проводяться відправлення на міжміських та/або міжобласних маршрутах загального користування для виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільговим категоріям громадян на міжміських та міжобласних маршрутах загального користування, протяжність яких перевищує 50 км (регулярні пасажирські перевезення) подається проїзний квиток за формою, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.05.2006 №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування». З метою оперативного реагування на зміну роботи автостанцій області та, відповідно, забезпечення своєчасності виплати компенсації за проїзд пільговим категоріям громадян, інформацію про актуальний перелік районних центрів області, де відсутні автостанції, або автостанцій області, з яких не проводяться відправлення на міжміських та/або міжобласних автобусних маршрутах загального користування згідно із пунктом 11 Порядку надає Управління інфраструктури облдержадміністрації (відповідно до визначених повноважень, закріплених в Положенні про управління інфраструктури Полтавської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації в редакції від 24.01.2018 №65). За звітний період дії обласної Програми соціального захисту (2013-2020 роки) відповідно до Порядку виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) (далі Порядок) з 2016 року проведено 42,1 тис. виплат пільговикам на загальну суму 11429,9 тис. грн. Порядком врегульоване питання надання компенсації за проїзд автомобільним транспортом на міжміських та міжобласних маршрутах загального користування всім 11 пільговим категоріям громадян, яких на обліку в обласні перебуває 126000 осіб. Порядок було розроблено до прийняття загальнодержавної програми компенсації за проїзд з метою дотримання прав пільгових категорій громадян (том 1 а.с. 197-201).

05.05.2021 до суду від Управління інфраструктури та цифрової трансформації Полтавської обласної державної адміністрації надійшли письмові пояснення по справі, за змістом яких Порядком виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) було визначено механізм виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) (регулярні пасажирські перевезення) за рахунок коштів обласного бюджету в разі недотримання пільг відповідно до статей 37, 41 Закону України «Про автомобільний транспорт». Розробником Порядку, який є складовою частиною обласної Комплексної програми соціального захисту і соціального забезпечення населення області на 2013-2020 роки зі змінами, є Департамент соціального захисту населення облдержадміністрації (том 1 а.с. 204-206).

Ухвалою суду від 10.08.2021 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної ради, Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури та цифрової трансформації Полтавської обласної державної адміністрації про визнання нечинним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди в частині вимог про скасування пунктів 3, 5, 6, 11 Порядку виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км)", які суперечать вимогам чинного законодавства; зобов`язання Департамент соціального захисту Полтавської ОДА розробити новий порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км), погоджений з усіма учасниками у сфері автомобільних пасажирських перевезень; стягнення з відповідачів пропорційно 153600,00 грн моральної шкоди. Клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання підрозділи Департаменту соціального захисту Полтавської ОДА до прийняття нового порядку виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) приймати для компенсації пільговикам всі види проїзних документів незалежно від форми та від усіх перевізників, які надають послуги на всій території України залишено без розгляду.

28.08.2021 до суду від Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації надійшов відзив на уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 , відповідно до якого рішенням пленарного засідання другої сесії Полтавської обласної ради восьмого скликання від 29.12.2020 №38 в рамках Комплексної програми соціального захисту населення Полтавської області на 2021-2025 роки затверджено новий Порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км). Вимоги позивача стосовно визнання нечинним та скасування окремих пунктів Порядку, затвердженого рішенням від 29.12.2020 №38, є безпідставними, оскільки не порушують його права, гарантованого державою на отримання пільг за рахунок державного бюджету. Поряд з цим, враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювала та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 153600,00 грн, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (том 2 а.с. 137-141).

За змістом відзиву Полтавської обласної ради на уточнені позовні вимоги позивача, що надійшов до суду 30.08.2021, рада наполягає на правомірності затвердженого рішенням пленарного засідання другої сесії Полтавської обласної ради восьмого скликання від 29.12.2020 №38 нового Порядку виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км), оскільки позивачем не надано суду доказів щодо того, що проїзні документи (квитки на автобус), додані ним до заяви, підтверджують його пільговий проїзд (із зазначенням ПІБ, номеру посвідчення учасника бойових дій, виписки з ЄДР перевізників тощо). Згідно з листом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 12.03.2019 №07-2042 надані позивачем проїзні квитки не відповідають типовій формі, затвердженій наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.05.2006 №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування» та були повернуті позивачу як такі, що не можуть бути прийняті до виплати компенсації за проїзд. Органи місцевого самоврядування мають право забезпечувати соціальний захист громадян пільгових категорій, але в межах спроможності свого бюджету. Таким чином, Порядок, затверджений рішенням №38, визначив механізм виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування, протяжність яких перевищує 50 км (регулярні пасажирські перевезення) за рахунок коштів обласного бюджету. У разі скасування пунктів 3, 5, 6, 11 Порядку будуть позбавлені можливості на відшкодування витрат за проїзд з обласного бюджету пільгові категорії громадян. До врегулювання цього питання на державному рівні особи з інвалідністю, учасники бойових дій з числа учасників антитерористичної операції, операції об`єднаних сил, члени їх сімей, члени сімей загиблих (померлих) учасників АТО/ООС, ветерани війни, учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, сім`ї/особи, які опинились в складних життєвих обставинах та сім`ї які потребують соціальної уваги та підтримки, інші пільгові категорії населення не зможуть реалізувати своє право на безкоштовний проїзд (том 2 а.с. 144-150).

01.09.2021 до суду від Управління інфраструктури та цифрової трансформації Полтавської обласної державної адміністрації надійшов відзив на уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 , відповідно до якого на виконання першого абзацу пункту 11 нового Порядку, затвердженого рішенням №38, Управлінням було забезпечено внесення змін до програмного забезпечення діяльності автостанцій, розташованих на території Полтавської області, з яких проводиться відправлення на міжміських та/або міжобласних автобусних маршрутах загального користування, які гарантували наявність на проїзному квитку (фіскальному чеку) інформації щодо прізвища та ініціалів пільговика, номера пільгового посвідчення для категорій громадян, визначених пунктом 2 Порядку. Водночас, на даний час жоден із автомобільних перевізників, який забезпечує перевезення пасажирів на внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування продаж квитків (фіскальних чеків) через реєстратори розрахункових операцій (касові апарати) не здійснює. На даний час в області працює 18 автостанцій (кількість змінювалась протягом 2019-2021 років). З метою ефективного використання бюджетних коштів, інформація щодо автостанцій необхідна органам соціального захисту для прийняття рішення щодо виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км). При цьому, не зрозуміло, яким чином виконання заходів, передбачених пунктом 11 Порядку перешкоджає позивачу в реалізації права безкоштовного проїзду на автобусних маршрутах загального користування. Порядком врегульоване питання надання компенсації за проїзд автомобільним транспортом на міжміських та міжобласних маршрутах загального користування всім 11 пільговим категоріям громадян, яких на обліку в області перебуває 126000 осіб. За інформацією Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації згідно Порядку з 2016 року проведено 42,1 тис. виплат на загальну суму 11429,9 тис. грн. У разі скасування дії Порядку є загроза виникнення ситуації відмови автомобільних перевізників у безкоштовному перевезенні пільгових категорій населення, особливо на міжобласних автобусних маршрутах загального користування (том 3 а.с. 72-78).

Ухвалою суду від 02.09.2021 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної ради, Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури та цифрової трансформації Полтавської обласної державної адміністрації про визнання нечинним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди; призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09:30 год 30.09.2021.

Позивач в судовому засіданні 30.09.2021 позовні вимоги підтримував, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів-1, 2 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечували з огляду на їх безпідставність.

Відповідач-3 явку свого уповноваженого представника в судове засідання 30.09.2021 не забезпечив, будучи належно повідомленим про його дату, час та місце проведення.

Заслухавши позивача та представників відповідачів-1, 2, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (том 1 а.с. 3).

21.12.2018 на пленарному засіданні двадцять третьої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради було прийнято рішення №962 «Про внесення змін та доповнень до обласної Комплексної програми соціального захисту і соціального забезпечення населення області на 2013-2020 роки, зі змінами», пунктом 5 якого затверджено Порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) (том 1 а.с. 96-137).

06.03.2019 позивач звернувся із заявою до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про виплату компенсації за пільговий проїзд (том 1 а.с. 4).

Згідно з листом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 12.03.2019 №07-2042 надані позивачем проїзні квитки були повернуті позивачу як такі, що не можуть бути прийняті до виплати компенсації за проїзд, оскільки вони не відповідають типовій формі, затвердженій наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.05.2006 №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування» (том 1 а.с. 5-6).

У подальшому, рішенням пленарного засідання другої сесії Полтавської обласної ради восьмого скликання від 29.12.2020 №38 в рамках Комплексної програми соціального захисту населення Полтавської області на 2021-2025 роки затверджено новий Порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) (пункт 6 рішення) (том 2 а.с. 8-71).

Вважаючи пункти 3, 5, 6, 11 Порядку виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) такими, що порушують права пільгових категорій населення, до яких відноситься й позивач, та суперечать вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до суду за цим позовом (враховуючи уточнення позовних вимог).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статі 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

В статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автобусний маршрут загального користування - автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні пасажирські перевезення.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (частина 3 статті 35 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням пленарного засідання другої сесії Полтавської обласної ради восьмого скликання від 29.12.2020 №38 (пункт 6 рішення) в рамках Комплексної програми соціального захисту населення Полтавської області на 2021-2025 роки затверджено Порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) (далі - Порядок) (том 2 а.с. 8-71).

Зі змісту вказаного Порядку вбачається, що він визначає механізм виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування, протяжність яких перевищує 50 км (регулярні пасажирські перевезення) за рахунок коштів обласного бюджету в разі неотримання пільг відповідно до статей 37, 41 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В ході розгляду справи учасниками справи не заперечувалася та обставина, що позивач є суб`єктом правовідносин, на якого поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України (частина 1 статті 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Відповідно до статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Отже, пунктом 7 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" обумовлене право позивача на безоплатний проїзд на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування незалежно від відстані та місця проживання за наявності відповідного посвідчення.

Водночас, затверджуючи Порядок та встановлюючи ним можливість виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільговим категоріям громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування лише протяжністю, що перевищує 50 км, рада порушила приписи пункту 7 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», обмежуючи тим самим права пільгових категорій громадян, до яких відноситься й позивач у справі, на компенсацію за проїзд автомобільним транспортом на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування протяжністю до 50 км.

Також суд зауважує, що відповідно до пункту 3 Порядку компенсація надається шляхом проведення виплати вартості квитка (вартість проїзду автобусом, автостанційний збір та плата за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої)) за проїзд автомобільним транспортом на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) пільговим категоріям громадян, визначених пунктом 2 цього Порядку за рахунок коштів обласного бюджету, з розрахунку 10 поїздок на місяць (не більше 120 поїздок на рік). Визначена кількість поїздок використовується в будь-який час впродовж року. Для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю не більше 75 поїздок на рік, у період з 1 жовтня по 15 травня.

Отже, приймаючи рішення №38 від 29.12.2020 в частині пункту 6 та затверджуючи Порядок, рада обмежила конкретною кількістю поїздок на рік право пільгових категорій громадян, до яких відноситься й позивач, на безоплатний проїзд на міжміських та міжобласних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км), при тому, що жодних умов щодо кількості поїздок на рік Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" пільговим категоріям громадян не встановлено.

Щодо інших доводів позивача з приводу незаконності Порядку в частині його пунктів 5, 6, 11, то, на переконання суду, вони не впливають на висновок суду щодо невідповідності приписам пункту 7 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Порядку в цілому та необхідності визнання такого Порядку протиправним та нечинним повністю.

У відзиві на позовну заяву обласна рада посилається на те, що органи місцевого самоврядування мають право забезпечувати соціальний захист громадян пільгових категорій, але в межах спроможності свого бюджету.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до статті 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки, зокрема, на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до частини 4 статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Водночас, частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України) та практику Суду (Європейський суд з прав людини) як джерело права.

У своєму рішенні від 24.07.2014 (заява № 38677/06) "Будченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що через нездатність забезпечити звільнення заявника від оплати, на що заявник мав право за законом в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов`язання за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення від 2 лютого 2010 року у справі "Клаус і Юрій Кіладзе проти Грузії" (Klaus and louri Kiladze v. Georgia), заява № 7975/06, п. 76).

Таким чином, Європейський суд констатував порушення статті 1 Першого протоколу, оскільки держава тривалою бездіяльністю та нездатністю звільнити заявника від оплати, на що він мав право за законом, поклала на заявника надмірний та неспіврозмірний тягар.

У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 (заява № 63134/00) вказано про те, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чине правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

У пункті 26 цього рішення вказано про те, що Суд не приймає до уваги аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії" № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III).

Також у постанові Верховного Суду України у справі 3-28гс12 зазначено, що з урахуванням, зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Так, у статті 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов`язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, приймаючи Порядок, відповідач не повинен був питання спроможності бюджету обласної ради перекладати на відповідну пільгову категорію громадян, яким законодавством передбачено безоплатний проїзд без визначених обмежень.

Доводи відповідачів з приводу того, що новий Порядок не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки останній не звертався до уповноваженого органу із заявою про виплату компенсації за пільговий проїзд на підставі норм саме нового Порядку, судом відхиляються з огляду на приписи частини 2 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

За змістом статей 264, 265 Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку про необхідність відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України виходу за межі позовних вимог та визнання протиправним та нечинним пункту 6 рішення пленарного засідання другої сесії восьмого скликання Полтавської обласної ради від 29.12.2020 № 38 "Про затвердження Комплексної програми соціального захисту населення Полтавської області на 2021-2025 роки", яким затверджено Порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км), а також зобов`язання Полтавську обласну раду відповідно до частини першої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно опублікувати у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Суд, вирішуючи вимоги позивача в частині зобов`язання Департаменту соціального захисту Полтавської ОДА розробити новий порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км), погоджений з усіма учасниками у сфері автомобільних пасажирських перевезень, доходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки як вже зазначалося вище, прийняття Порядку та встановлення ним можливості виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільговим категоріям громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування лише протяжністю, що перевищує 50 км, суперечить вимогам пункту 7 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», обмежуючи права пільгових категорій громадян, до яких відноситься й позивач у справі, на компенсацію за проїзд автомобільним транспортом на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування протяжністю до 50 км.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідачів пропорційно 153600,00 грн моральної шкоди, то на переконання суду, такі вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення з відповідачів пропорційно моральної шкоди в розмірі 153600,00 грн, позивач посилається на те, що завдана відповідачами моральна шкода полягає у нанесенні позивачу душевних страждань, приниженні його честі та гідності.

Суд зауважує, що позивач не зазначив у чому саме виражались його душевні страждання та завдання моральної шкоди, а також не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із діями відповідачів щодо прийняття нового Порядку. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди (належно обґрунтованого розрахунку моральної шкоди) суду не надано.

Враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, причинного зв`язку між рішенням про затвердження Порядку виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) і отриманням моральної шкоди, а також розміру заявленої моральної шкоди, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову у частині позовних вимог про стягнення з відповідачів пропорційно 153600,00 грн моральної шкоди.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, з огляду на звільнення позивача від сплати такого судового збору за подання даного позову.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 28.05.1996 Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області) до Полтавської обласної ради (вул. Соборності, 45, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 22530614), Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (вул. Ціолковського, 47, м. Полтава, Полтавська область, 36023, ідентифікаційний код 03195234), Управління інфраструктури та цифрової трансформації Полтавської обласної державної адміністрації (вул. Соборності, 45, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 35439821) про визнання нечинним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та нечинним пункт 6 рішення пленарного засідання другої сесії восьмого скликання Полтавської обласної ради від 29.12.2020 № 38 "Про затвердження Комплексної програми соціального захисту населення Полтавської області на 2021-2025 роки", яким затверджено Порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км).

В решті позову відмовити.

Зобов`язати Полтавську обласну раду відповідно до частини першої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно опублікувати у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя О.В. Гіглава