Справа № 826/14264/13-а
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Ворлд Грейн Юкрейн" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Ворлд Грейн Юкрейн" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників № від 29.08.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2013 скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2015 року касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками повторного перегляду, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 29 серпня 2013 року № .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовані зокрема тим, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 липня 2021 року касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 у справі № 826/14264/13-а скасовано, а справу № 826/14264/13-а передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій позивача з вищезазначеним контрагентом судам слід: з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; підтвердити або спростувати добросовісність позивача; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції; з`ясувати чи справді відповідні активи отримано від указаного у первинних документах контрагента.

Крім того, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відсутність розмежування суми спірного донарахування за податковим повідомленням-рішенням від 29.08.2013 № по окремим епізодам виключає можливість виокремлення нарахованих сум податкових зобов`язань від тих, що підлягають додатковій перевірці.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Під час апеляційного розгляду справи представником відповідача було подано клопотання про заміну відповідача у справі - Офісу великих платників податків ДФС на його процесуального правонаступника - Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" було ліквідовано, зокрема, Офіс великих платників податків ДФС як юридичну особу публічного права та передбачено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.

Наказом ДПС України від 30 вересня 2020 року № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" було утворено, зокрема, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, а наказом ДПС України від 24 грудня 2020 року № 755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" визначено дату початку виконання повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються, новоутвореними органами - 01 січня 2021 року.

Згідно зі ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відтак, відповідача у справі належить замінити в порядку процесуального правонаступництва з Офісу великих платників податків ДФС на Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2010 року, січень, лютий, березень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2011 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 09.08.2013 №939/40-50/37-20/30577181, в якому відображено висновки про порушення позивачем вимог підпунктів 7.2.3, 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 198.3, 198.6 статті198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем суми податкового кредиту на 1 677 779 грн.; пункту 1.8 статті 1, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ на 4 372 895 грн.

На підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.08.2013, згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 3 480 953 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 57 080,30 грн.

Вважаючи вказане вище податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена платником до бюджетного відшкодування сума податку на додану вартість сформована за рахунок сум податку на додану вартість, отриманих від покупців у складі оплати за придбаний товар, що узгоджується із пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарської операції, її справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарської операції, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) такої операції. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум грошових зобов`язань на підставі такої операції.

В той же час, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» (як покупцем) та ПП «Югтрансагро», ТОВ «Ценфинторг - Юг», ТОВ «Агромарин - М», ПП «Влада плюс», ТОВ «Шер К» укладено ряд договорів купівлі-продажу сої. Також, між Позивачем (як абонент) та ТОВ «К.С.Д. - Київ» (як оператор) укладено договір від 01.04.2009 №24901 про надання послуг кур`єрського зв`язку мережі КСД.

Позивачем було продано кукурудзу 3 класу ТОВ "Ластівка ЛТД" на суму 30 476 561,4 грн. (ПДВ 5 079 426,9 грн.) на підставі договору від 14.10.2010 №КФ10/1132НГ та ТОВ "Концерн Галнафтогаз" на суму 20 367 250,67 грн. (в тому числі, ПДВ 3 394 541,78 грн.) на підставі договору від 18.10.2010 №КФ10/1175 НГ.

У лютому 2011 року контрагенти позивача повернули позивачу придбаний товар на вказані суми, про що складено відповідні акти.

Згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий 2011 року та додатку 1 до такої декларації "Розрахунок коригування сум ПДВ" позивачем було здійснено коригування податкових зобов`язань на суму 42 369 843 грн. без ПДВ (ПДВ - 8 473 969 грн.) та надіслано ТОВ "Ластівка ЛТД" та ТОВ "Концерн Галнафтогаз" розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних.

Отже, встановленню в межах спірних правовідносин підлягають обставини правомірності декларування позивачем до бюджетного відшкодування спірних сум від`ємного значення податку на додану вартість, сформованого за результатами здійснення корегування податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Так, відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В березні 2011 року позивач задекларував податкові зобов`язання на суму 1 094 978 грн. (рядок 9) та всього податкового кредиту на суму 68 414 грн. (рядок 17). В розділі розрахунки з бюджетом було отримано позитивне значення (тобто податкові зобов`язання) на суму 1 026 564 грн. (рядок 18). Це позитивне значення було «перекрито» податковим від`ємним значенням, що виникло в лютому 2011 року та підлягало включенню до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду, тобто березня 2011 року. Отже, 3 976 187 грн. (від`ємне значення лютого 2011) мінус 1 026 564 грн. (позитивне значення поточного звітного податкового періоду) = 2 949 623 грн. (рядок 23.2).

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В березні 2011 року (тобто в наступному звітному періоді після виникнення від`ємного значення) в позивача знову виникає від`ємне значення, а отже і право на бюджетне відшкодування в сумі 2 949 623 грн.

Обґрунтовуючи правову позицію, відповідач не заперечує правомірність коригування, здійсненого позивачем, проте вважає неправильно заповненою декларацію за лютий.

Позивач купував товар в лютому 2011 року та сплачував постачальникам цих товарів його вартість, а в складі цієї вартості і відповідні суми ПДВ, що підтверджується банківськими виписками за лютий 2011 року.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно того, що заявлена платником до бюджетного відшкодування сума податку на додану вартість сформована за рахунок сум податку на додану вартість, отриманих від покупців у складі оплати за придбаний товар, що узгоджується із пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що на підтвердження доводів щодо неправомірності декларування взаємовідносин з ПП «Югтрансагро» відповідачем надано копію вироку Суворовського районного суду міста Херсона від 15.05.2014, яким ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 27 частиною другою, статтею 205 частиною 2 Кримінального кодексу України.

Згідно з позицією Верховного Суду України викладеною, зокрема, у постанові від 05.03.2012 документи, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, що виключає можливість формування даних податкового обліку на підставі таких документів.

Поряд з наведеним, колегія суддів враховує, що відповідачем не надано належних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочинів (укладення договорів), на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентами не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та, які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що чинне податкове законодавство не покладає на платника обов`язку контролювати діяльність осіб, що виконують роботи, послуги, не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства чи походження товару під час його придбання, перед тим як вносити відповідні суми витрат до складу валових витрат і суми ПДВ до податкового кредиту, з чим погоджується колегія суддів.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі № К/9901/2558718.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на вирок Суворовського районного суду міста Херсона від 15.05.2014, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Первинні бухгалтерські та податкові документи, які складені з дотримання закону і не були визнані судами нікчемними, документально підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, що призвело до реальних змін майнового стану платника податків.

У взаємозв`язку з вищенаведеним, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, вирішуючи з урахуванням наведених вище обставин та норм законодавства спір по суті, суд виходить з того, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, на що звертав увагу у своєму роз`ясненні ВАС України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

У свою чергу, податковий орган не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність Позивача як платника податків.

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.ст. 73 - 76 КАС України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, згаданий вище вирок стосується лише керівника ПП «Югтрансагро» - ОСОБА_1 . Натомість, спірне податкове повідомлення-рішення прийнято за наслідками здійснення господарських операцій позивача і з іншими контрагентами: ТОВ «Ценфинторг - Юг», ТОВ «Агромарин - М», ПП «Влада плюс», ТОВ «Шер К», а у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року в даній справі вказано, що відсутність розмежування суми спірного донарахування за податковим повідомленням-рішенням від 29.08.2013 № по окремим епізодам виключає можливість виокремлення нарахованих сум податкових зобов`язань від тих, що підлягають додатковій перевірці.

Отже, суд апеляційної інстанції навіть у випадку врахування вказаного вироку, в якості доказу фіктивності згаданих господарських операцій, позбавлений можливості виокремити спірні донарахування за операціями з ПП «Югтрансагро» із загальної суми нарахувань за податковим повідомленням-рішенням Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників № від 29.08.2013.

Інших доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який вказав, що податкове повідомлення-рішення від 29 серпня 2013 року № підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Ворлд Грейн Юкрейн" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст складено 11.10.2021.