Справа № 450/928/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 450/928/21 пров. № А/857/17752/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Носа С.П., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі № 450/928/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби про скасування постанови №0002/126000/21,-

суддя в 1-й інстанції Кіпчарський М.О.,

час ухвалення рішення 27.05.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Пустомити,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 17.03.2021 року звернулася до Пустомитівського районного суду з адміністративним позовом до відповідача з вимогою скасувати винесену відносно неї 03.03.2021 року постанову в справі про порушення митних правил №0002/126000/21 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу розміром розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 40 272,21 грн., а справу закрити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.03.2021 року відносно неї було складено оскаржувану постанову, в якій значиться, що вона, будучи відповідальною уповноваженою особою на роботу з митницею ПП Торгівельно-промислова фірма «ЮНІВЕС», під час декларування автотранспорту 26.03.2020 року невірно зазначила рік виготовлення автомобіля марки INFINITY модель QX70 номер кузова НОМЕР_1 , що призвело до зменшення розміру митних платежів на суму 13 424,07 грн.

Зазначає, що під час розмитнення жодних зауважень зі сторони митних органів до документів та митної вартості не було, вона не отримувала карту відмови у оформленні митної декларації чи іншим чином їй не було повідомлено про помилку при заповненні, отже декларація була оформлена правильно, а також перевірена митними органами

Зауважує, що МК України та Наказом ДМСУ №1118 від 17.11.2005 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» не передбачено як підставу для визначення року виготовлення автомобіля (транспортного засобу) наявність листа підприємства офційного імпортера на територію України. Враховуючи зазначене інформація ТОВ «Ніссан Мотор Україна» про дату виготовлення згаданого транспортного засобу у 2014 році, не є беззаперечним доказом її вини з огляду на відсутність будь-яких підтверджень року виготовлення автомобіля. Крім того, митний орган не обґрунтував підстави для надання переваги отриманій від підприємства інформації. Зазначила, що вона не була зобов`язана здійснювати огляд транспортного засобу з метою встановлення року випуску такого, зокрема досліджувати спеціальні номерні таблички (шильдики).

Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а правомірність постанови в частині заявлення нею в митній декларації неправдивих відомостей стосовно календарного року виготовлення вказаного автомобіля з метою зменшення розміру митних платежів, не підтверджена належними та допустимими доказами. Просить позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі № 450/928/21 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що подані позивачем докази не є належними, оскільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 24.01.2020 року та рахунок-фактура № б/н від 02.10. 2020 року виготовлені іноземною мовою і не містять інформації про дату виготовлення автомобіля. Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 24.03 2020 року не може бути доказом дати виготовлення, оскільки складений інспектором митниці і опис товару вносився відповідно до поданих позивачем товаросупровідних документів. Звіт про оцінку транспортного засобу № 579/20 від 25.03.2020 року не може бути доказом по справі, оскільки суб`єкту оціночної діяльності не ставилося запитання щодо дати виготовлення автомобіля. Експертна довідка № 582/20 від 26.03 2020 року виготовлена оцінювачем ОСОБА_2 , який не являється експертом, його кваліфікація не підтверджена, тому підстав для визначення останнім року виготовлення згаданого автомобіля не було.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі № 450/928/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами не довів правомірність свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що постановою голови комісії з реорганізації Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби в справі про порушення митних правил № 002/126000/21 від 03.03.2021 року, ОСОБА_1 , особу уповноважену на роботу з митницею в ПП Торгівельно-промислова фірма «ЮНІВЕС», визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 40 272,21 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 26.03.2020 року до Галицької митниці Держмитслужби уповноваженою особою на роботу з митницею ПП «Торгівельно-промислова фірма «ЮНІВЕС» ОСОБА_1 до митного контролю та митного оформлення подано електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UA 209270/2020/003648 для здійснення митного оформлення товару «Легковий автомобіль, що був у використанні призначений для перевезення пасажирів, марка INFINITY модель QX70, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: не встановлено, тип двигуна бензиновий, об`єм 3696 куб. см, потужність 245 kw, місць включаючи водія - 5, дверей - 5, кузов універсал, рік випуску 2015, модельний рік 2015, колір червоний, дата введення в експлуатацію 01.02.2015 рік».

Згідно інформації, зазначеної у графі 31 митної декларації, календарний рік виготовлення автомобіля 2015.

В графі 47 митної декларації декларантом заявлено суму митних платежів з врахуванням календарного року виготовлення транспортного засобу 2015 та визначені загальний розмір таких платежів на суму 99 524,89 грн.

Згідно акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної покладі та багажу від 24.03/2020 року, підписаним державним інспектором, стверджується, що роком випуску вказаного автомобіля є 2015 рік, модельним роком такого є 2015 рік.

Свідоцтвом про реєстрацію № 00076 стверджується, що вищезгаданий транспортний засіб виготовлений у 2015 році.

Зі звіту № 610/20 про незалежну оцінку нерозмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу, виготовленого оцінювачем ОСОБА_2 , вбачається, що вказаний транспортний засіб виготовлений у 2015 році, модельним роком значиться 2015 рік.

З метою перевірки правильності визначення року виготовлення зазначеного транспортного засобу Координаційно-моніторинговою митницею Держмитслужби 31.08.2020 року направлено лист до офіційного імпортера «Nissan» в України - ТОВ «Ніссан-Мотор-Україна» та отримано відповідь вих. № 97 від 04.09.2020 року, у якій зазначено, що згаданий вище автомобіль виготовлений у 2014 році.

З урахуванням зазначеного, орган митної служби постановив, що у діях позивача наявний склад адміністративного порушення, передбаченого ст. 485 МК України, оскільки остання не вжила заходів для встановлення достовірних даних щодо дати виготовлення вказаного автомобіля, що призвело до зменшення суми митних платежів на суму 13 424,07 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач оскаржив її до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Згідно із частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною другою статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

У даній спірній ситуації судом першої інстанції з`ясовано, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення позивача до відповідальності за передбачене ст. 485 МК України правопорушення були докази того, що позивач вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів та зменшення їх розміру, шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей про рік випуску автомобіля.

Матеріалами справи підтверджено, що декларантом до митного органу було подано рахунок-фактура від 10.02.2020; акт митного огляду № UA209030/2020/11816 від 24.03.2020; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 24.01.2020; звіт про оцінку транспортного засобу № 579/20 від 25.03.2020; експертна довідка 582/20 від 26.03.2020; інформація з інтернет-ресурсу «AutoAstat»; скріншот з особистого кабінету та інші необхідні для митного оформлення.

Крім того, як вбачається з VIN-номеру автомобіля JN8CS1MW3FM480455, десятий символ такого «F» визначає рік виготовлення транспортного засобу та означає 2015 рік.

Вказані обставини також стверджуються вищезгаданим актом огляду, який проводився працівником митниці, у якому чітко визначено, що роком виготовлення автомобіля є 2015 рік.

У декларанта на момент подання митної декларації інших документів стосовно дати випуску транспортного засобу не було.

Крім того, в оскарженій постанові посадова особа митниці жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам офіційного дилера «Nissan» в України - ТОВ «Ніссан-Мотор-Україна», аніж тим, що подані до митного оформлення декларантом.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем не доведено правомірності винесення оскарженої постанови, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України. За даних обставин в діях позивача відсутня суб`єктивна сторона проступку, передбаченого статтею 485 МК України, тобто прямий умисел, а тому відсутні і ознаки цього правопорушення.

Відтак вірним є висновок суду попередньої інстанції про протиправність оскарженої постанови у справі про порушення митних правил.

Разом з тим, щодо вимоги про стягнення з відповідач судових витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом в суді першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розрахунок правничої допомоги у розмірі 9000 грн завищений у співвідношенні до обсягу наданих позивачу послуг.

Представником позивача Дмитришин М.П. подано до суду договір-доручення про надання правової допомоги № 1467 від 01 лютого 2021 року, згідно з яким виконавець АО «Лемеха та Партнери» зобов`язалося надати клієнту ОСОБА_1 правову допомогу по справі про порушення митних правил, а замовник зобов`язався виплатити виконавцю гонорар та відшкодувати витрати.

Додатком № 1 до згаданого договору сторони погодили, що вартість однієї години роботи адвоката становить 2000 грн.

З акту виконаних робіт № 3 від 12 березня 2021 року вбачається, що адвокатом виконані роботи тривалістю 4,5 год., а саме: здійснено правовий аналіз матеріалів справи тривалістю 1,5 год.; підготовлено та надіслано до суду позовну заяву про скасування постанови, що вчинялося адвокатом протягом 3 годин.

Рахунком № 1467/2 від 12.03.2021 року та квитанцією № 0.0..1 від 29.03.2021 року стверджується, що позивач сплатила на користь АО «Лемеха та Партнери» 9000 грн. у якості оплати за юридичні послуги.

Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір витрат зазначений позивачем не є пропорційний, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного вважає, що відшкодуванню підлягають судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року по справі № 450/928/21 слід змінити, а саме Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 424 (чотириста двадцять чотири) гривні 00 коп. та 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу», а у решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року по справі № 450/928/21 залишити без змін.

Керуючись ст. 229, 286, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі № 450/928/21 в частині стягнення судових витрат змінити, а саме «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 424 (чотириста двадцять чотири) гривні 00 коп. та 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу».

В решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року у справі № 450/928/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді С. П. Нос
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 12.10.2021 року