Справа № 120/6121/20-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 жовтня 2021 р. Справа № 120/6121/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року прийнятого у справі №120/3358/19-а, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, визнано за ним право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 року внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. На виконання даного рішення комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги (далі - Комісія Міністерства оборони України) прийнято рішення у вигляді протоколу від 08.05.2020 року за №71, п. 10 якого, призначено одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в сумі 480250,00 грн. та вирішено здійснити її виплату з урахуванням раніше виплаченої допомоги (37201,84 грн.), а саме в розмірі 443048,16 грн. Також, листом від 03.07.2020 року за №0290/Ко-832/627, на усне звернення позивача щодо недоплати одноразової грошової допомоги в сумі 37201,84 грн., Міністерство оборони України повідомило, що виконало усі дії покладені на нього відповідно чинного законодавства.

Позивач вважає таке зменшення у виплаті одноразової грошової допомоги протиправним і незаконним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Ухвалою від 02.11.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

16.11.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема зазначив, що призначення та обчислення розміру належної до виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності Комісією Міністерства оборони України прийнято на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року прийнятого у справі №120/3358/19-а, залишеного в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 року, яким зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.

Оскільки, розмір раніше отриманої позивачем одноразової грошової допомоги склав 37201,84 грн., виплата одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , на виконання вищезазначених рішень судів першої та апеляційної інстанції, відбулась з її зменшенням на суму попередньо виплаченої допомоги.

19.11.2020 року позивачем на адресу суду надіслано відповідь на відзив, в якому останній вказує на те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не враховано, що вперше йому встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 18.01.2013, відповідно довідки МСЕК від 21.05.2013, вдруге встановлено 20% втрати працездатності внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини, що сталося 17.05.2015, відповідно довідки МСЕК від 14.09.2015. Таким чином, на переконання позивача сума виплати 37201,81 грн. є сумарною для обох випадків, та ці випадки незалежні один від одного.

14.12.2020 представником відповідача через канцелярію суду подано заяву (заперечення на відзив) за вх. №42759, в яких, додатково обґрунтовуючи правомірність обчислення розміру належної до виплати позивачу одноразової грошової допомоги, послався на правову позицію Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 02.12.2020 року за №1.380.2019.006957.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року провадження у справі закрито.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Після повернення справи до Вінницького окружного адміністративного суду, ухвалою від 15.06.2021 року, справу прийнято до провадження та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Інших документів по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 в період з 06.04.2015 року по 02.06.2015 року приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, сувернітету та територіальної цілісності України в районах її проведення на території Донецької та Луганської областей.

Під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, при участі в антитерористичній операції, під час артилерійського обстрілу позивач отримав осколкове поранення м`яких тканин потиличної ділянки голови, мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, контузію, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2015 року за №350/154/1/546.

14.09.2015 року рішенням Вінницької обласної медико-соціальної експертизи №1 позивачу встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №122405 від 14.09.2015).

Як вбачається із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №366198 позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності внаслідок поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

В подальшому через Військову частину НОМЕР_2 позивач звернувся до Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду 3 групи.

Відповідно до п. 22 рішення Комісії Міністерства оборони України від 02.08.2019 №97, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, з підстав пропуску позивачем дворічного строку з часу первинного встановлення втрати працездатності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Комісії Міністерства оборони України позивач в жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати пункт 22 протоколу комісії Міністерства оборони України про відмову йому як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 року внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.08.2019 року №97;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 року внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку від 25.12.2013р. №975. Вважає відмову відповідача у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги протиправною та такою, що порушує право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 року, позов задоволено.

За результатом касаційного розгляду даної справи, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2020 року, зазначені рішення залишені без змін.

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Враховуючи те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2029 року на час розгляду даної справи набрало законної сили, суд має підстави використовувати його як джерело преюдиційних фактів.

Відповідно до п. 10 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 08.05.2020 року за №71, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі №120/3358/19-а та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 року, скасовано п. 22 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 02.08.2019 року за №97, а також п.21 протоколу №46 від 17.04.2020 року; призначено одноразову грошову допомогу підполковнику у відставці ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби та 06.06.2019 року під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини (довідка МСЕК серії 12 ААБ №366198 від 06.06.2019), в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, в сумі 480250,00 грн. та здійснено виплату з урахуванням раніше виплаченої допомоги (37201,84 грн.), в сумі 443048,16 грн.

Враховуючи, що відповідачем здійснено виплату ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 року внаслідок поранення, травми пов`язаної із захистом Батьківщини, в меншому розмірі, ніж встановлено рішеннями судів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ.

Згідно статей 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно пункту першого статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підпунктом четвертим пункту другого статті 16 Закону №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XIІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно п. 2 ст. 16-3 Закону №2011-XIІ у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Пунктом четвертим статті 16-3 Закону №2011-XIІ встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

З аналізу вказаної норми суд дійшов висновку про те, що закон пов`язує підстави для відмови у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги виключно з моментом первинного встановлення інвалідності.

В той же час абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII не містить подібних часових обмежень після первинного встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Судом встановлено, що 14.09.2015 року відбувся огляд позивача Вінницькою медико-соціальною комісією № 1, за результатами якого встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності.

06.06.2019 року Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією встановлено позивачу третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням, травмою, пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини, тобто понад дворічний термін після встановлення 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Водночас, із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №366198 вбачається, що позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини з 06.06.2019 року вперше при первинному огляді, а тому обмеження передбачене п. 8 Порядку № 975 не застосовується.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2020 року констатовано право позивача на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року.

Водночас, сума одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 , судом не обчислювалася; зміст, характер раніше здійснених виплат, їх передумови та обов`язковість для урахування відповідачем при визначенні суми одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності не досліджувалися.

Згідно платіжного доручення від 22.05.2020 року № 1409 позивачу виплачено відповідну одноразову допомогу в розмірі 443048,16 грн., тоді як 250-кратний прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року становить 480250,00 грн.

При цьому, нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до 22.05.2020 року відповідач не проводив.

Враховуючи, що відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі меншому 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року, суд вважає, що позивач має право на отримання належної одноразової грошової допомоги у повному розмірі, тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на норми Закону № 2011-XII та Порядку № 975, відповідно до яких допускається можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності (ступеню втрати інвалідності), проте при зміні групи інвалідності (ступеню втрати інвалідності) протягом двох років з моменту її первинного встановлення, оскільки у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності.

Щодо визначення способу захисту порушених прав позивача, то суд враховує ту обставину, що Міністерство оборони України листом від 03.07.2020 року № 0290/Ко-832/627 відмовило позивачу у здійсненні доплати спірного розміру одноразової грошової допомоги. При цьому, даний лист відповідача не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 19 КАС України, а тому не може бути скасований судом, як про те просить позивач у своїй позовній заяві. Тобто, в цій частині позовні вимоги мають бути задоволенні саме у спосіб визнання протиправним абзац 3 пункт 10 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020 року №71, в частині зменшення розміру одноразової грошової допомоги на 37201,84 грн. Як наслідок, відповідача належить зобов`язати здійснити доплату ОСОБА_1 до одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до 3 пункт 10 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020 року №71, в розмірі 37201,84 грн. (тридцять сім тисяч двісті одна гривня вісімдесят чотири копійки).

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у спосіб, який визначено судом.

Враховуючи відсутність витрат пов`язаних із сплатою судового збору, судові витрати у даній справі не розподіляються.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати абзац 3 пункт 10 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020 року №71, в частині зменшення розміру одноразової грошової допомоги на 37201,84 грн.

Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити доплату ОСОБА_1 в розмірі 37201,84 грн. (тридцять сім тисяч двісті одна гривня вісімдесят чотири копійки) до одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до пункту 10 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020 року №71.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );
Відповідач: Міністерство оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ).

Рішення в повному обсязі виготовлене: 11.10.2021 року, враховуючи термін перебування головуючої судді у відпустці з 02.07.2021 року по 28.07.2021 року.

Суддя Чернюк Алла Юріївна