Справа № 200/8492/21
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 р. Справа№200/8492/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А, за участі секретаря судового засідання - Гуменної В.П., представника відповідача Пономарьова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2021 № 6399/05-99-07-12 та № 6400/05-99-07-12, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2021 № 6399/05-99-07-12 та № 6400/05-99-07-12.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що договір з контрагентом ним укладений з метою настання реальних господарських зобов`язань. Однак, всупереч наданим первинним документам податковим органом зроблено помилкові висновки в акті перевірки № 4183/05-99-07-12/42406536 від 20.04.2021 про те, що господарські операції з ТОВ "ТЕАС ПЛЮС" не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. На підставі вказаного акту відповідачем було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

З огляду на наведене, позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення № 6399/05-99-07-12 від 08.06.2021, яке винесено відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»», та яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 327 546, 00 грн та штрафні санкції у сумі 81 886, 50 грн. Крім того, позивач також просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № 6400/05-99-07-12 від 08.06.2021, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту, у розмірі 156 834, 00 грн.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, вмотивований тим, що перевіркою встановлено факт реалізації товарів/послуг за відсутності фактичного їх придбання з метою штучного формування податкового кредиту для покупців, що свідчить про неможливість здійснення господарських операцій позивачем з ТОВ "ТЕАС ПЛЮС".

В першу чергу представник відповідача зазначає, що первинні документи, надані позивачем під час проведення перевірки, містять певні дефекти в рахунках-фактурах, а також номенклатура товару, зазначена у видатковій накладній, не відповідає зареєстрованій ТОВ «ТЕАС Плюс» в ЄРПН податковій накладній. Крім того, наданий сертифікат якості № 0112/0 від 13.01.2021, виданий ТОВ "ТЕАС ПЛЮС", не містить інформації про виробника, виробничі потужності, дату виготовлення продукції.

Представник податкового органу наголошує, що товарно-транспортні накладні, за якими відбувалось перевезення товарів за договором поставки № 04/01-2 від 04.01.2021, не містять підписів водія/експедитора та особи, яка отримала товар у пункті навантаження, ПІБ, посади відповідальної особи вантажовідправника, а також даних про вантажно-розвантажувальні операції. Поряд з цим, представник відповідача звертає увагу на відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, що також свідчить про нереальність господарської операції.

Представник відповідача звертає увагу, що податковим органом в ході перевірки встановлено обрив ланцюга постачання відповідних товарів, що свідчить про нереальність господарської операції позивача з ТОВ "ТЕАС ПЛЮС".

На підставі цього, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

12 липня 2021 року суд виніс ухвалу, якою прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження по справі № 200/8492/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2021 № 6399/05-99-07-12 та № 6400/05-99-07-12. Розгляд адміністративної справи № 200/8492/21 визначив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання по справі на 04.08.2021 о 14 год. 30 хв.

Ухвалою від 04.08.2021 суд задовольнив клопотання представниці позивача про відкладення підготовчого засідання. Відклав підготовче засідання по адміністративній справі до 14-00 год. 08.09.2021. Продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів з власної ініціативи.

У підготовчому засіданні 08.09.2021 суд виніс ухвалу, якою закрив підготовче провадження по адміністративній справі та призначив судовий розгляд по суті на 12 годину 00 хвилин 05 жовтня 2021 року.

На судове засідання представниця позивача, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не прибула. Представник відповідача на судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» (далі - ТОВ «Завод «Діалог»») (, місце реєстрації: Україна, 84500, Донецька обл., місто Бахмут, вулиця О. Сибірцева, будинок 2) пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, зареєстрований у якості юридичної особи (а.с.72), та згідно зі ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області, є відокремленим підрозділом Державної податкової служби України та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об`єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

На виконання функцій, покладених на Головне управління ДПС у Донецькій області та реалізуючи права, визначені Податковим Кодексом України, відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»». Предметом перевірки охоплено питання дотримання податкового законодавства відповідачем при декларуванні за січень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість.

За результатами перевірки було складено акт від 20.04.2021 № 4183/05-99-07-12/42406536 (а.с.25-43).

Зі змісту висновків вищевказаного акту вбачається, що перевіркою було встановлено порушення з боку платника податків:

1. п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, ст. 200 п. 200.4 ст. 200 розділу V Податок на додану вартість Податкового Кодексу України, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 156 834, 00 грн.;

2. п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, ст. 200 розділу V Податок на додану вартість Податкового Кодексу України, оскільки ним занижено податкове зобов`язання з ПДВ до сплати на суму 327 546, 00 грн.

Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки від 20.04.2021 № 4183/05-99-07-12/42406536, позивачем було подано заперечення № 320/05 від 14.05.2021 (а.с.46-47), однак вказані заперечення, листом Головного управління ДПС у Донецькій області від 01.06.2021 № 6077/05-99-07-12-19 залишені без задоволення, оскільки на переконання Головного управління ДПС у Донецькій області висновки акту є такими, що відповідають приписам діючого законодавства (а.с.48-60).

У зв`язку із встановленими порушеннями відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 6399/05-99-07-12 від 08.06.2021, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 327 546, 00 грн та штрафні санкції у сумі 81 886, 50 грн (а.с.63-65).

Крім того, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 6400/05-99-07-12 від 08.06.2021, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту, у розмірі 156 834, 00 грн. (а.с.66-67).

Виходячи з вищевикладеного, спірним питанням у даній справі є саме реальність здійснення господарських операцій позивача із контрагентом ТОВ "ТЕАС ПЛЮС" .

В першу чергу, судом встановлено, що між ТОВ «Завод «Діалог»» та ТОВ «ТЕАС ПЛЮС» було укладено договір поставки № 04/01-2 від 04 січня 2021 року, відповідно до якого останній зобов`язується передати (поставити) у замовлені строк (строки) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти й оплатити вказаний товар (товари) у кількості, якості й асортименту, зазначених у видаткових накладних, що виставляються покупцем і є частиною цього Договору з моменту їх підписання повноважними представниками сторін (а.с. 9-10).

Згідно рахунку-фактурі від 13.01.2021 № СФ 0113/01 та видатковій накладній № РН-0113/01 від 13.01.2021 предметом договору № 04/01-2 від 04 січня 2021 року були виливки мідні ТУ У 24.4-:2019, кількість товару-10,530 т, сума 2 906 280,00 грн, в т.ч. ПДВ 484 380, 00 грн (а.с.11-12).

Суд зазначає, що у контрагента позивача (ТОВ «ТЕАС ПЛЮС») наявний сертифікат якості № 0113/01 від 13.01.2021 на продукцію за договором № 04/01-2 від 04 січня 2021 року, а саме на виливки мідні ТУ У 24.3-:2019 (а.с.13).

Перевезення товару за договором № 04/01-2 від 04 січня 2021 року здійснювалось на підставі товарно-транспортної накладної № 13/1 від 13.01.2021 (перевізник ФОП ОСОБА_1 ). Оплата за перевезення підтверджена рахунком на оплату № 2 від 13.01.2021, а також квитанцією від 12.03.2021 (а.с.14, 18, 21).

З метою виконання власних зобов`язань позивач сплатив на користь ТОВ «ТЕАС ПЛЮС» 2 906 280,00 грн. Вказане підтверджено платіжними дорученнями № 314 та № 315 від 28.01.2021, а також відсортованою випискою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.15-17).

Ураховуючи вище зазначені обставини та вимоги законодавства ТОВ «ТЕАС ПЛЮС» склало на дату постачання товару податкову накладну від 13.01.2021 № 4 на суму обсягу постачання без урахування ПДВ 2 421 900,00 грн та суми податку на додану вартість 484 380,00 грн, яку у подальшому зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.22).

На підставі вище зазначеної податкової накладної позивач відніс до сум власного податкового кредиту суму нарахованого та сплаченого ПДВ у розмірі 484 380, 00 грн.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Податковий кодекс України).

Згідно ст. 14.1.181 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України).

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХIV (далі - Закон № 996-ХIV) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Це означає, що для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту відповідна господарська операція має дійсно відбутися, тобто бути реальною та спрямованою на досягнення певного економічного ефекту (в коротко- або довгостроковій перспективі).

Під час розгляду справи, судом досліджено договір поставки, рахунок-фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, платіжні доручення та інші докази.

Аналізуючи вказані документи суд дійшов висновку, що зазначені докази у їх сукупності вказують на реальність надання ТОВ «ТЕАС ПЛЮС» позивачу товарів у встановленому порядку.

Контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що первинні документи позивача мають певні недоліки, а саме у рахунку-фактурі не зазначено ПІБ особи, що виписала та підписала відповідний документ.

Так, суд зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Позивач на підтвердження реального характеру господарської операції з контрагентом надав суду первинні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 802/1921/16-а (адміністративне провадження № К/9901/40808/18).

Суд також звертає увагу на той факт, що номенклатура товару, зазначена у видатковій накладній, відповідає зареєстрованій ТОВ «ТЕАС ПЛЮС» в ЄРПН податковій накладній, адже в обох документах зазначено найменування товару «Вилівки мідні».

Посилання податкового органу на відсутність належних документів, що підтверджують якість придбаного товару, а саме сертифікатів на відповідні виливки мідні, який визначено у податковій накладній, жодним чином не доводить факту відсутності господарської операції в момент її вчинення, оскільки ці документи жодним чином не впливають на право платника податків включати понесені у зв`язку із цим витрати до складу валових витрат. Більше того, вказані документи не містять відомостей про учасників та умови господарської операції, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції з поставки, оскільки вони не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку та в обов`язковому порядку законодавством не передбачені.

Крім того, суд зазначає, що частиною 1 статті 268 Господарського кодексу України встановлено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Згідно з частиною 4 статті 268 Господарського кодексу України постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За змістом аналізу вказаних норм слідує, що якість товару, який поставляється, повинен засвідчити саме постачальник, а не покупець.

В контексті викладеного, суд не приймає до уваги твердження відповідача про безтоварність господарських операцій внаслідок відсутності належних доказів якості поставленого товару, з огляду на те, що сертифікати відповідності не являються первинними документами, на підставі яких платник формує витрати та податковий кредит.

Суд зазначає, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку щодо нереальності операції через відсутність придбання послуг зберігання, навантаження, розвантаження, перевезення та/або транспортування ТМЦ, адже як під час перевірки так і до матеріалів справи позивачем було надано товарно-транспортну накладну, акт надання послуг з перевезення вантажу, заявку на перевезення автотранспортом, а також докази сплати за перевезення вантажу. Вказане у сукупності підтверджує факт перевезення придбаного вантажу.

Не проведення розрахунків перевізника з водієм жодним чином не ставить в залежність реальність господарської операції за договором поставки № 04/01-2 від 04.01.2021, адже здійснення оплати праці працівника покладено на роботодавця, в даному випадку ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, перевезення вантажу було здійснено транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.23), що спростовує доводи контролюючого органу щодо відсутності транспортних засобів у перевізника.

Посилання відповідача на те, що нереальність господарських операцій позивача підтверджена дослідженням ланцюга постачання між контрагентом позивача та його контрагентом, які не є контрагентами позивача, є неприйнятними, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, внаслідок чого не є обов`язковою передумовою для визначення податковим органом грошових зобов`язань по господарським операціям, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд визнає, що у будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою, якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку, зокрема на додану вартість. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі № 803/2094/15, від 20.12.2018 року в справі № 815/4992/16.

Крім того, суд звертає увагу, що правилами пп. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій є ознакою фіктивного правочину, недійсність якого може бути встановлена лише судом.

Податкова інформація щодо контрагента позивача не може слугувати єдиною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання господарських операцій позивачем за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи та не може бути доказом вчинення позивачем незаконної господарської діяльності.

Твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів суд не приймає до уваги, оскільки вказане не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Крім зазначеного, податковим органом не надано доказів щодо фіктивності контрагента позивача, який знаходиться на контрольованій території України, що надає можливість його фактичної перевірки.

У постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 0870/9721/12 зазначено, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, придбання товарів з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, правильного обчислення податкового кредиту, наявності первинних документів, у тому числі податкових накладних, виданих особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, платник податку на додану вартість має право на податковий кредит.

Висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податків товару мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв`язку з невиконанням своїх обов`язків його контрагентом, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно зі ст. 9 Конституції України. Зокрема, стаття 1 Протоколу до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень статті 8 КАС України до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також ЄСПЛ).

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому, суд наголошує на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумними сумнівом. Так, наведені ДПІ аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.

Частинами першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги щодо протиправності прийнятих контролюючим органом оскаржуваних рішень.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року (заява № 4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 08.06.2021 № 6399/05-99-07-12 та № 6400/05-99-07-12 винесені всупереч нормам діючого законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд на підставі ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати спірні податкові-повідомлення рішення протиправними, як того вимагають приписи КАС України.

Отже, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2021 № 6399/05-99-07-12 та № 6400/05-99-07-12 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8 494, 00 грн, відповідно до платіжного доручення № 300 від 24.06.2021 (а.с.8).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача суми сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» (, Україна, 84500, Донецька обл., місто Бахмут, вулиця О. Сибірцева, будинок 2) до Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, Україна, 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 59) про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2021 № 6399/05-99-07-12 та № 6400/05-99-07-12, задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 08.06.2021 № 6399/05-99-07-12, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 327 546, 00 грн (триста двадцять сім тисяч п`ятсот сорок шість гривень) та нараховані штрафні (фінансові) санкції у сумі 81 886, 50 грн (вісімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят шість гривень п`ятдесят копійок).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 08.06.2021 № 6400/05-99-07-12, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 156 834, 00 грн (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири гривні).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Діалог»» судовий збір у розмірі 8 494, 00 грн (вісім тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні).

Повний текст рішення складено 13.10.2021.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб