Справа № 160/17582/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/17582/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року (суддя суду 1 інстанції Кадникова Г.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №82 від 16.12.2020 в частині визначення страхового стажу судді ОСОБА_1 без врахування до стажу судці 2 років 17 днів служби в Збройних Силах Радянської Армії, 4 років 06 місяців 23 днів служби на посаді слідчого - слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 4 років 08 місяців 15 днів служби на посаді помічника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області та заступника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області, 03 місяців 24 днів праці на посаді юрисконсульта обласного комунального підприємства П`ятихаткитеплоенерго за юридичною професією та в частині обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судці із 50 відсотків від суддівської винагороди;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу роботи на посаді судді 2 роки 17 днів служби в Збройних Силах Радянської Армії, 4 роки 06 місяців 23 днів служби на посаді слідчого - слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 4 роки 08 місяців 15 днів служби на посаді помічника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області та заступника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області, 03 місяці 24 днів праці на посаді юрисконсульта обласного комунального підприємства П`ятихаткитеплоенерго із визначенням загального відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 70% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу в розмірі 70 відсотків від суддівської винагороди з 08.12.2020, виходячи із обрахунку стажу судді - 30 років 10 місяців 20 днів з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03.12.2020 № 3384/0/15-20 позивача звільнено з посади судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На заяву позивача від 08.12.2020 щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, пенсійний орган, в листі від 16.12.2020 повідомив, що до стажу, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідачем зараховано лише період роботи на посаді судді. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не враховано до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - службу в Збройних Силах Радянської Армії, службу на посаді слідчого - слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, службу на посаді помічника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області та заступника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області, працю на посаді юрисконсульта обласного комунального підприємства П`ятихаткитеплоенерго.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року, позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №82 від 16.12.2020 в частині визначення страхового стажу судді ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи на посадах:

- помічник прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області (3 роки 06 місяців 08 днів);

- заступник прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області (1 рік 02 місяці 07 днів);

- юрисконсульт обласного комунального підприємства П`ятихаткитеплоенерго (0 років 03 місяців 24 дні).

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із обрахунку стажу судді на посадах:

- помічник прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області (3 роки 06 місяців 08 днів);

-заступник прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області (1 рік 02 місяці 07 днів);

- юрисконсульт обласного комунального підприємства П`ятихаткитеплоенерго (0 років 03 місяців 24 дні);

- суддя П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області (19 років 03 місяці 02 дні), з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

- в задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у задоволені вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його частково скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги, у відмовленій частині, з підстав не надання належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ключовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03.12.2020 № 3384/0/15-20 позивача звільнено у відставку з посади судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області.

Наказом в.о. голови П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області № 73 від 07.12.2020 відраховано із вказаного суду позивача з 07.12.2020 у зв`язку з поданням заяви про відставку.

08.12.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, долучивши, зокрема, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 22.12.2020 р. № 01-05/20/2020, сформований П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області, де стаж становить 30 років 10 місяців 20 днів, а саме: 2 роки 17 днів строкова військова служба, 4 роки 06 місяців 23 днів служби на посаді слідчого - слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 4 роки 08 місяців 15 днів служби на посаді помічника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області та заступника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області, 03 місяці 24 днів праці на посаді юрисконсульта обласного комунального підприємства П`ятихаткитеплоенерго; 19 років 3 місяців 01 день на посаді судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області.

Управлінням, 16.12.2020, прийнято рішення про призначення позивачу з 08.12.2020, довічного грошового утримання, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із загальним відсотком розрахунку пенсії від заробітку 50%, що є розрахунковим відсотком визначених згідно частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При розрахунку, щодо призначення пенсії позивачу, визначено стаж, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, пенсійним органом зараховано період роботи на посаді судді - 19 років 3 місяців та 2 дні.

Позивач, не погоджуючись із відсотком розрахунку пенсії у розмірі 50 %, вважає не включення до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні розміру призначеного з 08.12.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, періоду проходження в Збройних Силах Радянської Армії, службу на посаді слідчого - слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, службу на посаді помічника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області та заступника прокурора П`ятихатського району Дніпропетровської області, працю на посаді юрисконсульта обласного комунального підприємства П`ятихаткитеплоенерго протиправним рішенням відповідача, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задекларовано право на ефективний засіб юридичного захисту, а саме передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, серед іншого, відзначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, встановлені частиною 2 статті 3 Конституції України. Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частини 1, 2 статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач призначений на посаду судді у вересні 2001 року.

За приписами частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Статтею 35 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

При цьому, згідно п.11 Перехідних положень вказаного Закону (чинного та в редакції на момент роботи позивача на посаді судді) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Аналогічні вимоги містить і пункт 34 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, чинний на теперішній час, відповідно до якого судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Також, відповідно до абз.3 п.1 Указу Президента України №584 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно абз.2 п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині 1 статті 55 Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція була сформована Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі №428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №140/263/17, від 28 жовтня 2020 року у справі №200/6296/19-а, від 14 травня 2021 року № 414/529/17.

Таким чином, з наведеного слідує, що законодавством, яке діяло на момент призначення позивача суддею та в період роботи позивача на посаді судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, період проходження строкової військової служби та період роботи на посаді слідчого.

Отже, не включення відповідачем до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, період проходження строкової військової служби та період роботи на посаді слідчого, є неправомірним.

Як вбачається з Військового квитка НОМЕР_1 , ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 10 травня 1987 року по 26 травня 1989 року (2 роки 17 днів). Згідно копії послужного списку про проходження служби в ОВС ОСОБА_1 працював на посаді слідчого- слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України з 01 жовтня 1991 року по 23 квітня 1996 року (4 роки 06 місяців 23 дні).

Отже, стаж роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 30 років 10 місяців 20 днів.

Щодо позовних вимог в частині визначення загального відсотку від суддівської винагороди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 р., право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За вказаним положенням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження, згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

В частині другій статті 152 Конституції України занотовано: закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 18.02.2020 на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03.12.2020 року за № 3384/о15-20 позивача звільнено з посади судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Тобто, в даному випадку обчислення щомісячного довічного грошового утримання має здійснюватися відповідно до положень статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, чинного на час звільнення судді у відставку.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки стаж позивача на посаді судді становить 30 років 10 місяців 20 днів, то і розмір його довічного грошового утримання повинен складати 70 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Аналогічний правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 16 липня 2021 року по справі № 200/9113/20-а.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що приписами статті 382 КАС України передбачено право суду на встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Отже, законодавцем встановлено право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та ухвалено рішення з помилковим застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 317 КАС України, є підставою для скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позову щодо зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, період проходження строкової військової служби та період роботи на посаді слідчого, а також щодо розрахунку довічного грошового утримання розмір якого повинен складати 70 % суддівської винагороди, з прийняттям нового рішення в цій частині - про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При зверненні до суду, позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 840,80грн., що підтверджується квитанцією №41 від 28.12.2020.

Судом першої інстанції при частковому задоволенні позову, вирішено питання про стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 420грн.40коп.

Оскільки, судом апеляційної інстанції прийнято рішення про задоволення іншої частини позовних вимог, в якій судом першої інстанції було відмовлено, то й сплачений судовий збір за подання позову до суду підлягає стягненню в сумі 420грн.40коп. на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №82 від 16.12.2020 в частині визначення страхового стажу судді ОСОБА_1 без врахування до стажу судді 2 років 17 днів служби в Збройних Силах Радянської Армії, 4 років 06 місяців 23 днів служби на посаді слідчого - слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області; зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу роботи на посаді судді 2 роки 17 днів служби в Збройних Силах Радянської Армії, 4 роки 06 місяців 23 днів служби на посаді слідчого - слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, із визначенням загального відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 70% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу в розмірі 70 відсотків від суддівської винагороди з 08.12.2020, виходячи із обрахунку стажу судді - 30 років 10 місяців 20 днів з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №82 від 16.12.2020 в частині визначення страхового стажу судді ОСОБА_1 , без врахування до стажу судді 2 років 17 днів служби в Збройних Силах Радянської Армії, 4 років 06 місяців 23 днів служби на посаді слідчого - слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу роботи на посаді судді, 2 роки 17 днів служби в Збройних Силах Радянської Армії, 4 роки 06 місяців 23 днів служби на посаді слідчого - слідчого відділення П`ятихатського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, із визначенням загального відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 70% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 70 відсотків від суддівської винагороди з 08.12.2020, виходячи із обрахунку стажу судді - 30 років 10 місяців 20 днів з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ) судові витрати у розмірі 420грн.40коп. (чотириста двадцять) грн. 80коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко