Справа № 140/16263/20
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.В. Друзенко, розглянувши заяву стягувача у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1
до Волинського окружного адміністративного суду,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області,
про стягнення суддівської винагороди
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі №140/16263/20, яке набрало законної сили 12.04.2021, задоволено повністю адміністративний ОСОБА_1 до Волинського окружного адміністративного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області. Стягнуто з Волинського окружного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно суму суддівської винагороди у розмірі 132054,38 грн.

23.04.2021 позивачу, який набув статусу стягувача, видано виконавчий лист у справі.

01.10.2021 стягувачем подано заяву про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, за змістом якої він просить встановити спосіб і порядок виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі №140/16263/20 щодо присудження недоплаченої за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року суми суддівської винагороди, шляхом безспірного списання таких коштів з відповідного казначейського рахунку суб`єкта владних повноважень Волинського окружного адміністративного суду КЕКВ №2113 «суддівська винагорода».

Ухвалою від 04.10.2021 вказана заява призначена до судового розгляду на 06.10.2021.

Стягувач, боржник і третя особа в судове засідання не прибули.

Зазначена обставина не розглядається як підстава для відкладення розгляду відповідного питання.

Дослідивши матеріли справи та оцінивши відповідні докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положення статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював ЄСПЛ, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні по справі «Hornsby проти Греції» від 19.03.1997, ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 ЄСПЛ вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012),(додатково у рішенні №1-7/2013 від 26.06.2013).

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, за Кодексом адміністративного судочинства України і невиконання чи неналежне виконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Разом з тим, на сьогоднішній день виникли обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі №140/16263/20.

Так, виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011, який визначає механізм виконання рішень, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Абзацом другим пункту 25 вказаного Порядку визначено, що у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Відповідно до цього, виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, наразі здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Разом з тим, можливість безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація, в межах виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі №140/16263/20 виключена, позаяк Державна судова адміністрація не була залучена до розгляду цієї справи ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції, а її залучення на стадії виконання судового рішення процесуальним законодавством не передбачено.

В свою чергу, Волинський окружний адміністративний суд, який є розпорядником бюджетних коштів відповідного рівня, відповідно до пункту 2.5.3 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №333 від 12.03.2012, має право здійснити відповідні видатки за кодом 2730 «Інші виплати населенню».

Але, разом з тим, боржник визнає, що у Волинського окружного адміністративного суду за кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ) 2730 «Інші виплати населенню» будь-які кошторисні призначення відсутні.

Таким чином, установа боржник не має жодної можливості виконати судове рішення шляхом безспірного списання присудженої на мою користь суми коштів за КЕКВ 2730.

Разом з тим, боржником не заперечується той факт, що кошторисом Волинського окружного адміністративного суду передбачені кошти за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода».

При цьому, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі №140/16263/20, на користь ОСОБА_1 стягнуто саме суддівську винагороду, яка була протиправно недоплачена йому у періоді з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року.

За наведеного, виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року в справі №140/16263/20 в частині присудження на користь позивача з Волинського окружного адміністративного суду недоплаченої за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року суми суддівської винагороди, шляхом безспірного списання таких коштів з відповідного казначейського рахунку суб`єкта владних повноважень Волинського окружного адміністративного суду - КЕКВ №2113 «суддівська винагорода» вважатиметься належним заходом, який за наведеної вище ситуації якраз і зумовить повне та своєчасне виконання судового рішення.

В силу вимог частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою стягувача суд може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення.

А відповідно до частини третьої цієї статті, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви стягувача про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Керуючись статтями 241, 256, 294, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання рішення суду у справі №140/16263/20 задовольнити.

Встановити спосіб і порядок виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року в справі №140/16263/20, в частині присудження на користь ОСОБА_1 з Волинського окружного адміністративного суду недоплаченої за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року суми суддівської винагороди у розмірі 132054,38 грн., шляхом безспірного списання таких коштів за вирахуванням сум відповідних податків та зборів з відповідного казначейського рахунку суб`єкта владних повноважень - Волинського окружного адміністративного суду - КЕКВ №2113 «суддівська винагорода».

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складений 06.10.21

Суддя Н.В. Друзенко