Справа № 640/8330/20
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року м. Київ № 640/8330/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клименчук Н.М., за участю секретаря судового засідання Турчин М.М.,

за участі представників сторін:

позивача - Гулякіна Наталія Володимирівна, Неживий Олександр Анатолійович,

відповідача - Скрибка Ігор Юрійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Плюс»

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23.09.2021 проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Плюс» (надалі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві (), правонаступником якого є відокремлений підрозділ Державної податкової служби України - Головне управління ДПС у м. Києві () (надалі - Відповідач), у якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.01.2020 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі.

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що висновки Відповідача щодо порушення законодавства щодо списання «кредиторської заборгованості», яка обліковувалась на рахунку 54 «Відстрочені податкові зобов`язання» в 2017 році та списана на дебет рахунку 42.3 «Дооцінка необоротних активів», а в 2018 році списано на рахунок 44.1 «прибуток нерозподілений»; списання «кредиторської заборгованості» у сумі 6248676,42 грн. по рахунку 42.3, яка виникла станом на 31.12.2014 (та щодо якої, на думку Відповідача, минув строк позовної давності) на рахунок 44.1 «прибуток нерозподілений» не відповідають нормам законодавства. Посилався на те, що товариством відчужено об`єкт нерухомості, що відображено в бухгалтерському та податковому обліку згідно вимог законодавства, що підтверджується висновком експерта.

Відповідач проти позову заперечував, в обґрунтування чого зазначено, що Позивачем допущено порушення вимог законодавства при обліку господарських операцій з об`єктом нерухомості, що призвело до заниження податку на прибуток.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ДЦ Плюс», за результатами якої складено акт від 27.12.2019 №113/1-26-15-05-03-01/315099992, згідно висновків якого, зокрема, виявлено порушення підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2018 рік на загальну суму 1188733,00 грн.

Позивачем подано заперечення на акт перевірки, за результатом розгляду якого Відповідачем у вищезазначеній частині висновки акта перевірки залишено без змін, про що повідомлено листом від 28.01.2020 №1492/26-15-05-03-01.

На підставі акта перевірки Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 1485916,25 грн., в тому числі основний платіж - 1188733,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 297183,25 грн.

Позивачем оскаржено дане рішення в адміністративному порядку, встановленому статтею 56 Податкового кодексу України.

Рішенням Державної податкової служби України №11618/6/99-00-08-05-01-06 від 31.03.2020 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 30.01.2020 №007605030, Позивачем оскаржено його до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружним адміністративним судом міста Києва зроблено висновок, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Протягом періоду з 29.06.2004 по 14.05.2018 TOB «ДЦ Плюс» володіло об`єктом нерухомості -нежитловим приміщенням, розташованим за адресою м. Київ, вул. О. Теліги, 14А.

На підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.06.2004 №437 Позивачем відчужено вказаний об`єкт нерухомості.

Відповідачем зазначено, що ТОВ «ДЦ Плюс порушено норми законодавства, внаслідок чого занижено податок на прибуток у сумі 6 604 074 грн., яке відбулось на підставі списання «кредиторської заборгованості» у сумі 355 198,15 грн., яка обліковувалась на рахунку 54 «Відстрочені податкові зобов`язання» в 2017 році та списана на дебет рахунку 42.3 «Дооцінка необоротних активів», а в 2018 році списана на рахунок 44.1 «прибуток нерозподілений»; списання «кредиторської заборгованості» у сумі 6248676,42 грн. по рахунку 42.3, яка виникла станом на 31.12.2014 (та щодо якої, на думку Відповідача, минув строк позовної давності) на рахунок 44.1 «прибуток нерозподілений».

Позивачем зазначено, що в обліковій системі товариства, згідно чинного та попередніх наказів про облікову політику, на рахунку 42.3 обліковуються не поточні зобов`язання (кредиторська заборгованість), а додатковий капітал по переоцінці необоротних активів (капітал в дооцінках), а саме об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 14а.

На підтвердження відображення TOB «ДЦ Плюс» сальдо по рахунку 42.3 у своїй фінансовій звітності у складі власного капіталу, до матеріалів справи надано копію звітності станом на 31.12.2014 та на 31.12.2017.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «ДЦ Плюс» проведено списання суми у розмірі 6 604 074 грн. з рахунку 42.3 в 2018 році у зв`язку із продажем об`єкта нерухомості.

Відповідачем не надано обґрунтування та доказів на підставі яких первинних документів контролюючим органом зроблено висновок, про те що на рахунках обліковується кредиторська заборгованість, особу дебітора, а також яким чином Відповідач дійшов висновку про те, що строк позовної давності минув і саме з цих підстав така «заборгованість» списано.

Водночас, Позивачем вказано на те, що на рахунку 42.3 обліковувався додатковий капітал по переоцінці необоротних активів (капітал в дооцінках), а саме об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 14а, та в 2018 році суми з даного рахунку списано у зв`язку з відчуженням вказаного об`єкта нерухомості.

Крім того, в бухгалтерському обліку Позивачем відображено рух відстрочених податкових зобов`язань за період до 31.12.2014 у зв`язку із наявністю різниці між бухгалтерською оцінкою основних засобів та податковою базою активу (нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 14а) за податковий період 2005-2014 роки на суму 355198,15 грн.

ТОВ «ДЦ Плюс» надано до матеріалів справи копію висновка експерта №1041/44201 за результатами судово-економічної експертизи від 15.07.2020, згідно якого Позивачем операції з придбання та продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 14а, а також облік відстрочених податкових зобов`язань відносно вказаного нежитлового приміщення, здійснено у відповідності вимог законодавства, а висновки акта перевірки від 27.12.2019 №113/1-26-15-05-03-01/315099992 документально не підтверджено.

Позивачем зазначено, що бухгалтерський облік здійснюється у відповідності до вимог законодавства, натомість висновки контролюючого органу є помилковими.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції про його застосування» (в редакції чинній станом на 30.06.2014, надалі - Інструкція 291) синтетичний рахунок 42 віднесено до класу 4. «Власний капітал та забезпечення зобов`язань». Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 №39 (в редакції чинній на 31.12.2014) сальдо рахунку 42.3 відображається в Балансі в розділі І. «Власний капітал»: 2.18. У статті «Додатковий капітал» відображаються сума дооцінки необоротних активів, вартість безоплатно отриманих підприємством від інших юридичних або фізичних осіб необоротних активів та інші види додаткового капіталу.

Отже, дооцінка необоротних активів не є зобов`язанням підприємства, що свідчить про помилковість посилання Відповідача в акті перевірки на норми П(С)БО 11 «Зобов`язання».

Позивачем надано пояснення, що з дати придбання (29.06.2004) нежитлового приміщення, розташованого за адресою м. Київ, вул. О. Теліги, 14А до 31.12.2014 товариство обліковувало зазначений об`єкт нерухомості як основний засіб, а з 01.01.2015 до дати вибуття - як об`єкт інвестиційної нерухомості. Обліковою політикою TOB «ДЦ Плюс» передбачено проведення періодичної переоцінки основних засобів відповідно до п. 16 П(С)БО 7: Підприємство може переоцінювати об`єкт основних засобів, якщо залишкова вартість цього об`єкта суттєво відрізняється від його справедливої вартості на дату балансу. У разі переоцінки об`єкта основних засобів на ту саму дату здійснюється переоцінка всіх об`єктів групи основних засобів, до якої належить цей об`єкт.

Переоцінку об`єкта нерухомості Позивач проводи щорічно і відображав в бухгалтерському обліку відповідно до п. 19-21 П(С)БО 7.

Відповідно до редакції пунктів 19, 20, 21 П(С)БО 7, яка діяла до 09.08.2013 Сума дооцінки залишкової вартості об`єкта основних засобів включається до складу додаткового капіталу, а сума уцінки - до складу витрат, крім випадків, що наведені в пункті 20 Положення (стандарту) 7.

Уразі наявності (на дату проведення чергової (останньої) дооцінки об`єкта основних засобів) перевищення суми попередніх уцінок об`єкта і втрат від зменшення його корисності над сумою попередніх дооцінок залишкової вартості цього об`єкта і вигід від відновлення його корисності сума чергової (останньої) дооцінки, але не більше зазначеного перевищення, включається до складу доходів звітного періоду, а різниця (якщо сума чергової (останньої) дооцінки більше зазначеного перевищення) спрямовується на збільшення іншого додаткового капіталу.

У разі наявності (на дату проведення чергової (останньої) уцінки об`єкта основних засобів) перевищення суми попередніх дооцінок об`єкта і вигід від відновлення його корисності над сумою попередніх уцінок залишкової вартості цього об`єкта і втрат від зменшення його корисності сума чергової (останньої) уцінки, але не більше зазначеного перевищення, спрямовується на зменшення іншого додаткового капіталу, а різниця (якщо сума чергової (останньої) уцінки більше зазначеного перевищення) включається до витрат звітного періоду.

При вибутті об`єктів основних засобів, які раніше були переоцінені, перевищення сум попередніх дооцінок над сумою попередніх уцінок залишкової вартості цього об`єкта основних засобів включається до складу нерозподіленого прибутку з одночасним зменшенням додаткового капіталу. Перевищення сум попередніх дооцінок об`єкта основних засобів над сумою попередніх уцінок залишкової вартості цього об`єкта основних засобів може щомісяця (щокварталу, раз на рік) у сумі, пропорційній нарахуванню амортизації, включатися до складу нерозподіленого прибутку з одночасним зменшенням додаткового капіталу. При цьому до складу нерозподіленого прибутку при вибутті цього об`єкта включається залишок перевищення сум попередніх дооцінок над сумою попередніх уцінок такого об`єкта, що відображений у складі додаткового капіталу. Відомості про суму перевищення попередніх дооцінок над сумою попередніх уцінок об`єкта, що включені до складу нерозподіленого прибутку, заносяться до регістрів аналітичного обліку основних засобів.

Відповідно до редакції пунктів 19, 20, 21 П(С)БО 7, яка діяла з 09.08.2013 Сума дооцінки залишкової вартості об`єкта основних засобів включається до складу капіталу у дооцінках та відображається в іншому сукупному доході,, а сума уцінки - до складу витрат, крім випадків, що наведені в пункті 20 Положення (стандарту) 7.

Уразі наявності (на дату проведення чергової (останньої) дооцінки об`єкта основних засобів) перевищення суми попередніх уцінок об`єкта і втрат від зменшення його корисності над сумою попередніх дооцінок залишкової вартості цього об`єкта і вигід від відновлення його корисності, сума чергової (останньої) дооцінки, але не більше зазначеного перевищення, включається до складу доходів звітного періоду, а різниця (якщо сума чергової (останньої) дооцінки більше зазначеного перевищення) спрямовується на збільшення капіталу у дооцінках та відображається в іншому сукупному доході.

У разі наявності (на дату проведення чергової (останньої) уцінки об`єкта основних засобів) перевищення суми попередніх дооцінок об`єкта і вигід від відновлення його корисності над сумою попередніх уцінок залишкової вартості цього об`єкта і втрат від зменшення його корисності сума чергової (останньої) уцінки, але не більше зазначеного перевищення, спрямовується на зменшення капіталу у дооцінках та відображається в іншому сукупному доході, а різниця (якщо сума чергової (останньої) уцінки більше зазначеного перевищення) включається до витрат звітного періоду.

При вибутті об`єктів основних засобів, які раніше були переоцінені, перевищення сум попередніх дооцінок над сумою попередніх уцінок залишкової вартості цього об`єкта основних засобів включається до складу нерозподіленого прибутку з одномасним зменшенням капіталу у дооцінках. Перевищення сум попередніх дооцінок об`єкта основних засобів над сумою попередніх уцінок залишкової вартості цього об`єкта основних засобів може щомісяця (щокварталу, раз на рік) у сумі, пропорційній нарахуванню амортизації, включатися до складу нерозподіленого прибутку з одночасним зменшенням капіталу у дооцінках. При цьому до складу нерозподіленого прибутку при вибутті цього об`єкта включається залишок перевищення сум попередніх дооцінок над сумою попередніх уцінок такого об`єкта, що відображений у складі капіталу у дооцінках. Відомості про суму перевищення попередніх дооцінок над сумою попередніх уцінок об`єкта, що включені до складу нерозподіленого прибутку, заносяться до регістрів аналітичного обліку основних засобів.

Крім того, інший сукупний дохід - це доходи і витрати, які не включені до фінансових результатів підприємства (п.3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», який затверджено наказом Міністерства фінансів від 07.02.2013 N 73 -далі П(С)БО 1).

Позивачем зазначено, що здебільшого результатом переоцінки об`єкта нерухомості була дооцінка, яку відображено з одночасним збільшенням додаткового капіталу (по кредиту pax. 42.3.1 «Резерв переоцінки 03»), на підтвердження чого надано довідку щодо руху по рахунку 42 в період з 01.01.2004 по 31.12.2014, в якій відображено формування залишку у сумі 6248676,42 грн.

Отже, сума 6248676,42 грн. є залишком суми перевищення дооцінок об`єкта нерухомості над сумою уцінок, який сформувався в аналітичному обліку станом на 31.12.2014, а не кредиторською заборгованістю, як зазначено Відповідачем.

На підставі Змін до наказу про Облікову політику №2 від 31.12.2014 Позивачем 01.01.2015 переведено (рекласифіковано) даний об`єкт нерухомості із основних засобів до інвестиційної нерухомості і подальший облік його здійснювався відповідно по Положенню (стандарту) бухгалтерського обліку 32 "Інвестиційна нерухомість", яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 02.07.2007 №779 (далі - П(С)БО 32). Обліковою політикою підприємства передбачено відображення інвестиційної нерухомості у фінансовій звітності за справедливою вартістю з відображенням її зміни у складі доходів (витрат) звітного періоду згідно п. 16, 17 П(С)БО 32.

Відносно додаткового капіталу, сформованого в результаті переоцінок даного об`єкту до моменту рекласифікації, Позивачем зазначено, що його залишок перенесено з субрахунку 42.3.1 «Резерв переоцінки 03» на субрахунок 42.3.2 «Резерв переоцінки інвестиційної нерухомості (в минулому 03)» 01.01.2015 (датою переведення об`єкту нерухомості, до якого він відноситься, до інвестиційної нерухомості) і обліковувався на ньому до моменту вибуття (продажу) даного об`єкту 14.05.2018. В момент продажу об`єкту нерухомості залишок додаткового капіталу, що до нього відносився, перенесено до нерозподіленого прибутку на підставі п. 21 П(С)БО 7.

Одночасно з відображенням дооцінки по кредиту рахунку 42.3.1 проводилось нарахування відстрочених податкових зобов`язань (ВПЗ) з податку на прибуток по дебету рахунку 42.3.1 та кредиту рахунку 54.2 «ВПЗ в частині тимчасових різниць (капітал)» за діючою ставкою податку на прибуток.

Відповідно до Інструкції №291 на рахунку 54 "Відстрочені податкові зобов`язання" ведеться облік суми податків на прибуток, які сплачуватимуться в наступних періодах внаслідок виникнення тимчасової різниці між балансовою вартістю активів або зобов`язань та оцінкою цих активів або зобов`язань, яка використовується з метою оподаткування.

За кредитом рахунку 54 "Відстрочені податкові зобов`язання" відображається сума податку на прибуток, що підлягає сплаті в майбутніх періодах відповідно до оподатковуваних тимчасових різниць, за дебетом - зменшення відстрочених податкових зобов`язань за рахунок нарахування поточних податкових зобов`язань.

Визначення суми відстроченого податкового зобов`язання здійснюється згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 17 "Податки на прибуток". Аналітичний облік відстрочених податкових зобов`язань ведеться за видами активів або зобов`язань, між оцінками яких для відображення в балансі та цілей оподаткування виникла різниця.

Отже, на рахунку 54 "Відстрочені податкові зобов`язання" ведеться облік не кредиторської заборгованості, а сум податків на прибуток, які сплачуватимуться в наступних періодах внаслідок виникнення тимчасової різниці між балансовою вартістю активів або зобов`язань та оцінкою цих активів або зобов`язань, яка використовується з метою оподаткування.

Сальдо по рахунку 54.2 виникло до 2015 року при дооцінці об`єкта нерухомості в кореспонденції з додатковим капіталом (рах..42.3.1), що повністю відповідає порядку відображення в бухгалтерському обліку цієї господарської операції згідно норм вищевказаної Інструкції 291 та п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 17 "Податок на прибуток", яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2000 №353 (далі П(С)БО 17), яким передбачено, що поточний податок на прибуток і відстрочений податок на прибуток (відстрочені податкові зобов`язання, відстрочені податкові активи) визнаються витратами або доходом у звіті про фінансові результати, крім податку на прибуток, що нарахований внаслідок:

Дооцінки активів та інших господарських операцій, які відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку відображаються збільшенням власного капіталу.

Поточний податок на прибуток і відстрочений податок на прибуток визнаються змінами власного капіталу, якщо податки виникають з операцій, відображених на рахунках власного капіталу. Сума зміни власного капіталу відображається у кореспонденції з рахунками обліку необоротних активів і одночасно з рахунками обліку відстрочених податкових зобов`язань або відстрочених податкових активів (на розраховану з цієї операції суму податку на прибуток).

Таким чином, з викладеного вище слідує, що при вибутті об`єкту нерухомості, по відношенню до якого сформовано кредитовий залишок по рахунку 42.3 станом на 31.12.2014, Позивачем правомірно перенесено такий залишок до нерозподіленого прибутку відповідно до п. 21 П(С)БО 7.

Отже, висновки контролюючого органу щодо визначення сум дооцінки основних засобів як кредиторська заборгованість, щодо якої минув строк позовної давності є помилковими, та, як наслідок, висновки про заниження ТОВ «ДЦ Плюс» податку на прибуток у періоді, що перевірявся.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 30.01.2020 № та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема витрати пов`язані із проведенням експертиз.

Частинами 5, 6 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення №5 від 05.06.2020, Позивачем сплачено вартість проведеної експертизи у розмірі 38000,00 грн., яка підлягає відшкодуванню Позивачу за рахунок Відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Плюс» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.01.2020 №.

3. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Плюс» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві понесені судові витрати у сумі 59020,00 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч двадцять гривень 00 коп.), в тому числі судовий збір - 21020,00 грн. (двадцять одна тисяча двадцять гривень 00 коп.) та витрати, пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи на суму 38000,00 грн. (тридцять вісім тисяч гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Плюс» (, адреса: 03115, м. Київ, вул. Миколи Краснова, 27).

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка 33/19, Київ 33, 01033, ).

Повний текст рішення виготовлено 01.10.2021.

Суддя Н.М. Клименчук