Справа № 620/1622/21
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року Чернігів Справа № 620/1622/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що Військовою частиною НОМЕР_2 протиправно не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, а тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства України щодо соціальних стандартів і нормативів.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

Військовою частиною НОМЕР_2 у встановлений судом строк подано відзив на позов, в якому із позовними вимогами не погоджуються, зазначивши, що виплата індексації грошового забезпечення не проводилась, оскільки до фонду грошового забезпечення військовослужбовців не закладалась і відповідно не здійснювалось фінансування такої виплати. Зобов`язання виплатити грошову компенсацію при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності відповідних статей кошторису, не може бути виконано, оскільки відповідач не має такої можливості.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позов, в якому остання не погоджується з вимогами позивача, оскільки вважає, що в своїй діяльності керувалась вимогами чинного законодавства та виконала їх в повному обсязі, звільнення позивача з військової служби відбулось законно у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою судді від 22.06.2021 позовну заяву залишено без руху надано позивачу час для усунення недоліків шляхом уточнення позовної заяви із зазначенням позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо кожного з відповідачів окремо.

24.06.2021 позивачем надіслано клопотання про заміну неналежної сторони, в якому він просить залишити відповідачем по справі Військову частину НОМЕР_1 .

12.10.2021 ухвалою судді продовжено розгляд справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач у спірний період з 01.01.2016 по 28.02.2018 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.01.2021 №3 позивача, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 21.12.2020 №471 з військової служби у запас на підставі підпункту к пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення з 06.01.2021 (а.с.4).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так, частиною 1 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Зі змісту положень КАС України вбачається, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі №803/1252/17 (провадження №К/9901/50685/18), висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Звертаючись до суду з позовом та визначаючи Військову частину НОМЕР_1 як відповідача у справі, позивач виходив з того, що Військова частина НОМЕР_1 є фінансовим правонаступником Військової частини НОМЕР_2 .

Натомість, як встановлено в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, позивач звільнений з військової служби у запас на підставі підпункту к пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 21.12.2020 №471 та виключений зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення з 06.01.2021 наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.01.2021 №3 (а.с.4).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що фактично спірні правовідносини у даній справі виникли не за участю Військової частини НОМЕР_1 , а з Військовою частиною НОМЕР_2 , яка повинна нести відповідальність за виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не в повному розмірі.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, суд вважає, що Військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем за даним позовом, оскільки первинні документи щодо виплати коштів складає саме військова частина, у якій військовослужбовець проходить військову службу.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що позивачем не доведено обґрунтованості своїх доводів, що Військова частина НОМЕР_2 зарахована на грошове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 і тому остання має бути відповідачем у даній справі, суд дійшов висновку, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення виготовлено 12 жовтня 2021 року.

Суддя О.Є. Ткаченко