Справа № 280/6789/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 жовтня 2021 року Справа № 280/6789/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про накладення штрафу № 2 від 01.06.2021;

- стягнути з Головного управління Дер`жпродспоживслужби в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 09.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що винесена в супереч приписів чинного законодавства України. Вказує, підстав для проведення позапланової перевірки не було, виріб, що знаходився в продажу не є іграшкою, рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області виконані, постанова винесена передчасно та з порушенням вимог законодавства, застосовані штрафні санкції не відповідають результативності та пропорційності відповідальності. Просить суд з урахуванням відповіді на відзив позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачем від 30.08.2021 надано відзив на адміністративний позов, в якому зазначає, що позапланова виїзна перевірка проведена з додержанням вимог законодавства, на законній підставі, рішення позивачем не виконані, продукція, що реалізовувалась позивачем є іграшкою. Проти позову заперечує в повному обсязі, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивачем 08.09.2021 надано відповідь на відзив, в якому вказує, що з доводами відповідача не погоджується, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Так, в період з 19.03.2021 по 24.03.2021 ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області було проведено виїзну позапланову перевірку характеристик продукції на додержання вимог законодавства у сфері здійснення державного ринкового нагляду у магазині «7 Сундуков», який належить позивачу, за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 137.

За результатами перевірки складено акт перевірки характеристик продукції від 19.03.2021 № 9 згідно з яким, виявлені порушення вимог пунктів 9, 10, 19, 27, 44, 45 Технічного регламенту безпечності іграшок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 №151, а саме: іграшка конструктор Неокуб в складі якої є деталі, зокрема магнітні елементи, невеликих розмірів, 216 куль, діаметром 5мм різнокольорових, артикул 150537, вартістю 399,00 грн., виробник невідомий, країна виробника невідома, дата виготовлення невідома, не нанесено знак відповідності технічним регламентам; іграшка конструктор Неокуб в складі якої є деталі, зокрема магнітні елементи, невеликих розмірів, 216 куль, діаметром 5мм сріблястих, артикул 150538, вартістю 399,00 грн., виробник невідомий, країна виробника невідома, дата виготовлення невідома, не нанесено знак відповідності технічним регламентам.

19.03.2021 ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області винесено вимогу про витребування документів № 9 від 19.03.2021.

24.03.2021 позивачем надано копію видаткової накладної ТОВ «ХЕЛЕН СТАЙЛ» № РН-0000546 від 11.12.2020.

24.03.2021 р. позивачем підписано акт про проведення перевірки від 19.03.2021 р. № 9 з зауваженнями щодо його змісту.

24.03.2021р. ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24 строк виконання до 26.04.2021.

Вказаними рішеннями зобов`язано позивача привести у відповідність із встановленими вимогами, усунути формальну невідповідність та заборонити надання на ринку «іграшку конструктор Неокуб».

21.04.2021 р. позивач повідомив відповідача про виконання рішень, надав лист постачальнику ТОВ «Хелен Стайл» від 19.04.2021 та акт про зняття товару з продажу від 01.04.2021.

26.04.2021 за результатами виконання рішень відповідачем прийнято рішення №19-24 про внесення змін до рішень від 24.03.2021 р. № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24, яким вказані рішення визнанні такими, що виконані частково та зобов`язано позивача: заборонити надання продукції на ринку; вжити заходів щодо заборони надання продукції на ринку та повернення усіх одиниць цієї продукції постачальнику; встановлено строк виконання до 15.06.2021.

25.05.2021 позивач повідомив відповідача про виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів винесених від 24.03.2021 р. за № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24 (зі змінами, що внесені рішенням від 26.04.2021 № 19-240).

25.05.2021 відповідачем складено протокол № 2 про виявлені порушення, відповідно до якого визнано рішення про вжиття корегувальних заходів від 24.03.2021 № 19, № 20, № 23, № 24 такими, що виконані частково та нерезультативно.

01.06.2021 відповідачем винесено постанову № 2 про накладення штрафу в розмірі 6 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 102 000,00 грн.

Постанову оскаржено в позасудовому порядку, в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності постанови відповідача про накладення штрафу № 2 від 01.06.2021.

Так, спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», Технічного регламенту безпечності іграшок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 №151, «Методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів» затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2011 № 1407.

Повноваження відповідача визначаються статтями 10, 22 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування), вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог.

Згідно ст. 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів: планові, позапланові.

Підстави проведення позапланових перевірок передбачені підпунктами а, б п. 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що підставою проведення позапланової перевірки є лист Держпродспоживслужби від 19.02.2021 № 15.1-10/3672.

На підставі вказаного листа відповідачем згідно наказу № 9 від 18.03.2021 та направлення № 9 від 18.03.2021 на проведення перевірки, направлено посадових осіб.

Однак, зі змісту листа Держпродспоживслужби від 19.02.2021 № 15.1-10/3672 вбачається, що він не відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», тому не може бути підставою проведення позапланових перевірок.

Також зі змісту листа Держпродспоживслужби від 19.02.2021 № 15.1-10/3672 вбачається, що спірна продукція ідентифікується як «так звана іграшка-конструктор Неокуб» Головним Управлінням доручається провести позапланові перевірки «характеристик іграшок-конструкторів, в складі яких є деталі, зокрема магнітні елементи невеликих розмірів». Саме таким чином вказана продукція ідентифікована відповідачем іграшка конструктор.

Технічний регламент безпечності іграшок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 № 151 поширюється на продукцію, що розроблена або призначена для використання у грі дітьми віком до 14 років.

Регламент чітко окреслює сферу його застосування це виключно іграшки, а не будь-які предмети, які в силу обставин можуть бути помилково сприйняті як іграшки користувачами.

Однак, суд наголошує, що відповідачем зазначається у акті, рішеннях щодо вжиття корегувальних заходів, протоколі, постанові: - «на продукції, її маркуванні, пакуванні відсутня інформація: позначення типу, номер партії, серійного номеру чи моделі, виробника (імпортера), зареєстровану торговельну марку, комерційне найменування (знак для товарів, послуг), контактна, поштова адреса виробника (імпортера), відсутнє попередження, інструкція та інформація щодо безпечності згідно з вимогами закону про порядок застосування мов, не нанесено знак відповідності технічним регламентам (при можливості його нанесення)».

Додаткових досліджень для встановлення призначення та визначення спірного предмету «іграшка конструктор Неокуб» не проводилось.

Таким чином, доводи відповідача про визначення спірної продукції як іграшки судом до уваги не приймаються.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що застосування відповідачем обмежувальних (корегувальних) заходів здійснено з порушенням «Методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів» затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2011 № 1407, Закону України Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції.

Вказаною Методикою встановлено, що оцінка ризику проводиться посадовою особою органу ринкового нагляду шляхом проведення аналізу, за результатами якого визначається рівень загрози. Аналіз проводиться на підставі критеріїв оцінки ризику. При цьому враховуються звичайні та обґрунтовано передбачувані умови використання продукції.

Однак, відповідачем не надано доказів, щодо обґрунтування застосування обраних обмежувальних (корегувальних) заходів.

Суд вважає не доцільним дослідження виконання позивачем рішень прийнятих за результатами проведеної перевірки про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24 від 24.03.2021 виходячи з наступного.

Виходячи з доказів наявних в матеріалах справи відповідач вважаючи вказані рішення виконаними частково, рішенням №19-24 від 26.04.2021 вніс зміни до рішень від 24.03.2021 № 19, № 20, № 23, № 24, яким зокрема змінив і строк виконання до 15.06.2021.

Таким чином, складання відповідачем протоколу № 2 від 25.05.2021, та прийняття постанови № 2 від 01.06.2021 є передчасним, оскільки зробити висновок про виконання або невиконання рішень можливо лише зі спливом строку. наданого для виконання.

Оскільки вказані протокол та постанова прийняті відповідачем передчасно, вважати їх такими, що відповідають вимогам законодавства не можливо.

Суд окремо наголошує, що згідно зі статтею 5 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» застосування адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу має відповідати принципу результативності та пропорційності відповідальності суб`єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону «Про загальну безпечність нехарчової продукції» та інших встановлених вимог.

Згідно п. 8 ч. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони в тому числі і пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Виходячи з аналізу норм Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 667, Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 № 209 основні завдання відповідача направлені на забезпечення безпечності нехарчової продукції, що надходить до кінцевого споживача та недопущення надання кінцевому споживачу небезпечної нехарчової продукції.

Вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог Закону та встановлених вимог є одним з повноважень Держпродспоживслужби, але жодним чином не надає їй повноважень карального органу.

Саме точне, суворе та неухильне додержання принципів викладених в ст. 5 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» при притягненні суб`єктів господарювання до відповідальності в розмірах встановлених цим Законом дає можливість стверджувати про її справедливість, співрозмірність та пропорційність.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 3, 7 КАС України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасіу проти Греції» національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі «Серявін та інші проти України» (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Роуз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні всі законні підстави для винесення постанови про накладення штрафу, отже дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови є протиправними, а постанова є необґрунтованою, неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:

- Копія договору про надання правничої допомоги від 22.03.2021 (далі - Договір від 22.03.2021);

- Копія додаткової угоди № 1 від 20.07.2021 р. до Договору від 22.03.2021;

- Ордер на надання правничої допомоги адвокатом Штабовенко Д.В. серії АР № 1056303;

- Копія рахунку на сплату грошових коштів;

- Копія квитанції на сплату коштів;

Надані послуги підтверджуються й матеріалами справи, і на переконання суду, є співмірними зі складністю справи.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку що 4 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та судовий збір сплачений позивачем в розмірі 2 270,00 грн. стягується, відповідно до статті 139 КАС України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким було винесено постанову, а саме Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 134, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про накладення на на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу № 2 від 01.06.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (69002, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 105-А, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова