Справа № 640/22553/20
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року м. Київ № 640/22553/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шевченко Н. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у не застосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704 при обчисленні ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2018 по 12.09.2019 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, а саме, станом на 01.01.2018 та на 01.01.2019;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.03.2019 по 12.09.2019 грошове забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, розміри яких обчислені з урахуванням п. 1 примітки додатку 1 та примітки додатку 14 до постанови КМУ № 704, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, а саме станом на 01.01.2018 та на 01.01.2019;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 розмір одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням суми грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до п. 1 примітки додатку 1 та примітки додатку 14 до постанови КМУ № 704, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, а саме станом на 01.01.2018 та на 01.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не здійснював перерахунок складових розміру грошового забезпечення під час проходження військової служби на підставі приміток до додатків 1 та 14 Постанови № 704, натомість, у заявленому періоді позивачем недоотримано грошове забезпечення, що також мало наслідком зменшення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Станом на дату ухвалення рішення жодної заяви по суті справи відповідачем не надано.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Позивач проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 та був звільнений у запас та виключений зі списку особового складу на підставі наказу № 174 від 12.09.2019.

За висновком ОСОБА_1 , у 2018 та 2019 році мав право на перерахунок грошового забезпечення відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ № 704, що протиправно не здійснено відповідачем.

Не погоджуючись зі згаданою бездіяльністю, ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. ч. 1 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Кабінету Міністрів України делеговані повноваження встановлювати розмір, порядок виплати та перерахунку грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018.

Пунктом 6 Постанови № 704 визначено виплачувати:

1) надбавку за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірах згідно з додатком 16;

2) доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем;

3) доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які обіймають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю, і мають вчене звання доцента, старшого наукового співробітника або старшого дослідника, в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням;

4) надбавку за спортивні звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які мають спортивне звання заслужений тренер, заслужений майстер спорту, майстер спорту міжнародного класу, в розмірі 10 відсотків посадового окладу, майстер спорту - 5 відсотків посадового окладу. За наявності двох і більше звань надбавка до посадового окладу виплачується за одним (вищим) званням. Надбавка за спортивні звання виплачується військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в разі, коли їх діяльність відповідає за профілем спортивним званням;

5) надбавку за почесні звання України, СРСР, союзних республік СРСР військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які мають почесні звання заслужений або народний, в розмірі відповідно 10 і 15 відсотків посадового окладу.

Надбавка за почесні звання заслужений і народний виплачується військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в разі, коли виконання ними службових обов`язків згідно з посадами збігається за профілем з почесним званням;

6) надбавку за виконання функцій державного експерта з питань таємниць та надбавку за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - у розмірах та порядку, визначених законодавством;

7) грошову допомогу військовослужбовцям строкової військової служби, звільненим з військової служби, в розмірі восьми, а зазначеним особам з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - дванадцяти посадових окладів;

8) одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах:

особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Зазначеною постановою затверджені, зокрема, тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Редакція постанови № 704 діяла лише до 24.02.2018, оскільки п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, (яка набрала чинності 24.02.2018) до постанови № 704 - були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 постанови № 704 викладено у новій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

При цьому, примітки до додатків 1 та 14 змін не були приведені у відповідність до п. 4 Постанови № 704 та до 03.11.2020 були викладені в первинній редакції зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 1041 від 20.12.2017 наступним чином:

«Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.» (п. 1 примітки до додатку 1 Постанови № 704).

«Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.» (примітка до додатку 14 Постанови № 704).

З 29.01.2020 пункт 6 постанови № 103 (яким пункт 4 постанови № 704 викладено у новій редакції) втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103.

З урахуванням викладеного, з 29.01.2020 діє пункт 4 постанови № 704 в редакції до внесення змін постановою № 103.

У той же час, у період з 24.02.2018 до 28.01.2020 пункт 4 постанови № 704 суперечив приміткам додатків 1 та 14, оскільки передбачав визначення посадового окладу та окладу за спеціальним званням з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018, а не на перше січня поточного року.

Таким чином, у згаданий період Постанова № 704 містила колізію, вирішення якої покладено в основу даного спору.

За загальним правилом, у випадку колізії норм, які є спеціальними до правовідносин та мають однакову юридичну силу (в даному випадку, обидві норми містить нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України), пріоритет застосування має норма, яка видана пізніше.

Аналогічне тлумачення колізійного застосування містить лист Міністерства юстиції України № 758-0-2-08-19 від 26.12.2008, який хоч і не є нормативно-правовим актом, проте викладені в ньому роз`яснення є загальновживаними у судовій практиці.

Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). У співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем.

Рішення Конституційного Суду (справа про набуття чинності Конституцією України) від 03.10.1997 № 4-зп передбачає наступне: згідно зі статтею 160 Конституції України Конституція набуває чинності з дня її прийняття; словосполучення "набуває чинності" у статті 160 і словосполучення "набирає чинності" у частині п`ятій статті 94 Конституції України мають синонімічні значення; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, суд критично сприймає посилання позивача на норму, викладену в примітках до додатків 1 та 14 постанови № 704 в редакції від 30.08.2017, оскільки колізія останніх із п. 4 постанови № 704 має вирішуватись на користь норми, зміни до якої внесені пізніше.

Зважаючи на те, що в період спірних правовідносин діяв п. 4 постанови № 704 в редакції постанови № 103 від 24.02.2018, тобто, є «молодшою» за примітки нормою, вона підлягала застосуванню під час перебігу спірного періоду (2018 2019 роки).

Зважаючи на те, що предмет спору полягає у визначенні величин, з яких визначається посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням: (1) з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 або (2) з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), за висновком суду, відповідач правомірно не здійснював перерахунок, керуючись п. 4 постанови № 704, яка передбачала перший з двох викладених варіантів визначення сум грошового забезпечення.

Оскільки підстави для здійснення перерахунку суми грошового забезпечення позивачу відсутні, немає передумов для зобов`язання відповідача перерахувати та здійснити виплату різниці грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Резюмуючи викладене, ВЧ НОМЕР_1 дотримано норми щодо визначення грошового забезпечення позивачу в 2018 та 2019 роках, натомість, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241 247, 255, 293, 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Підстави для розподілу судовий витрат відсутні.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко