Справа № 520/7507/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 р. Справа № 520/7507/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Курило Л.В. ,

за участю серетаря судових засідань Машури Г.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.05.21 по справі № 520/7507/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 з 24.11.2020 пенсії у розмірі - 4.665,31грн. відповідно до ч.19 ст.86 закону України "Про прокуратуру" у зв`язку із втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 24.11.2020 пенсію відповідно до ч.19 ст.86 закону України "Про прокуратуру" у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 60% середньомісячного заробітку за листом прокуратури Харківської області від 16.08.2019р. №13-320вих-19 та інформації про фактично нараховану заробітну плату за грудень 2017 року, здійснити виплати пенсії, з урахуванням виплачених за цей період сум пенсії, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу передбаченої ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків іх виплати";

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, а саме зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у пятнадцятиденний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач 24.11.2020 звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою щодо переведення її на пенсію у звязку із втратою годувальника, оскільки до цього часу перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримувала пенсію за віком. За поданою заявою ОСОБА_1 переведено на інший вид пенсії, а саме на пенсію відповідно до вимог п. 19 ст. 86 ЗУ "Про прокуратуру" у розмірі 4665,31 грн. Позивач зазначає, що перерахунок пенсії позивача протиправно не розраховано в розмірі 60 % середньомісячного заробітку померлого чоловіка, розрахованого згідно листа прокуратури Харківської області від 16.08.2019 № 19-320вих -19 та інформації про фактично нараховану заробітну плату за грудень 2017.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з урахуванням ч. 19 ст. 86 ЗУ "Про прокуратуру" предметом доказування у справі є розмір середньомісячного заробітку, який є підставою для визначення розміру пенсії позивача. Такий показник не змінювався з грудня 2019 року та був визначений відповідачем у розмірі 51958,38 грн., жодні складові в тому числі премія визначені у довідці прокуратури, не відхилялися органом пенсійного фонду, у звязку з чим проводилися відповідні розрахунки з ОСОБА_2 . Підстав для неврахування таких рохрахунків при призначенні пенсії позивача відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до протокольної ухвали від 29.09.2021 у зв`язку з неприбуттям учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Чоловіку заявника, як прокурору у відставці, призначена пенсія відповідно до ст.50-1 Закону України від 05.11.1991р. №1789-ХІІ "Про прокуратуру" у розмірі 90% заробітку.

Постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 28.03.2016 у справі №642/1389/16 УПФУ у Ленінському районі міста Харкова зобов`язано з 01.01.2016 провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки прокуратури Харківської області від 05.02.2016 №18-51 у розмірі 90% заробітку і провести відповідні виплати без обмеження максимального розміру пенсії.

Листом від 16.08.2019 прокуратурою Харківської області на запит ОСОБА_2 направлена письмова інформація стосовно заробітку діючого прокурора за посадою начальника відділу прокуратури Харківської області станом на грудень 2017 року, де відображено: оклад за посадою - 7750,00грн., надбавка за класний чин - 2400,00грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи - 8732,50грн., щомісячна премія - 30750,88грн., а загалом - 51958,38грн.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії листа ГУ ПФУ в Харківській області від 26.01.2021 №2000-0213-8/11458 з 24.11.2020 позивач ОСОБА_1 отримує у порядку Закону України "Про прокуратуру" пенсію у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 4665,31грн., як добуток 60% від середньомісячного заробітку у сумі 7775,52грн.

Не погодившись із розміром обчислення пенсії у зв`язку із утратою (смертю) годувальника - позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною дев`ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII) передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з цим, відповідно до ч. 12 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна за змістом норма міститься і в частині першій статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, згідно з якою пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Закон №1697-VII є спеціальним та визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Цей Закон визначає лише умови пенсійного забезпечення прокурорів, в тому числі і право на пенсію у разі втрати годувальника та не регулює порядок призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, а також інші умови пенсійного забезпечення.

Згідно з преамбулою Закону №1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

В частині другій та третій статті 36 Закону №1058-IV розкрито умови за яких особа має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до частини дев`ятнадцятої 86 Закону №1697-VII.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Разом з цим, згідно з частиною третьою статті 36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

При цьому, члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Колегією суддів встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач є непрацездатним членом сім`ї та перебувала на утриманні померлого годувальника, а отже має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яке в свою чергу реалізоване.

З 26 квітня 2014 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримувала пенсію за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а з 24 листопада 2020 року позивача переведено на пенсію у разі втрати годувальника, обчислену на умовах ЗУ "Про прокуратуру", яка становить 4665,31 грн.

Колегія суддів зазначає, що на умовах ЗУ "Про прокуратуру" пенсія у зв`язку з втратою годувальника обчислюється у розмірі 60 % середньомісячного (чинного) заробітку померлого годувал

Відповідно до частини 12 статті 86 Закону №1697 (у редакції Закону України від 28.12.2014 №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Починаючи з 01 січня 2015 року в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України "Про прокуратуру"; законодавець делегував повноваження щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінету Міністрів України.

Водночас, впродовж 2015-2019 років Кабінетом Міністрів України не визначалося умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Однак, рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2019 від 13 грудня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Положення ч. 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

" 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України", закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Системний аналіз норм законодавства з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 у справі №7-р(ІІ)/2019 дає підстави для висновку, що з 13.12.2019 відсутня вимога про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України. Натомість чинна з 13.12.2019 норма частини 20 статті 86 Закону №1697-VII визначає умовою перерахунку пенсії саме підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права викладено у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.09.2020 у зразковій справі №560/2120/20, що залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021, який підлягає врахуванню судом першої інстанції в силу вимог частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" затверджено у новій редакції схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, що призвело до підвищення заробітної плати прокурорських працівників.

Дана постанова, що набрала чинності 06.09.2017, була чинною станом на 24.11.2020 та застосовувалася для обчислення заробітної плати працівників органів прокуратури.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 у жовтні-листопаді 2019 року проведено перерахунок пенсії з 02.10.2018, виходячи із розміру середньомісячного (чинного) заробітку, визначеного згідно листа прокуратури Харківської області від 16.08.2019 № 19-320вих-19 та інформації про фактично нараховану заробітну плату за грудень 2017 року, розмір пенсії склав 46762,54 грн.

Також встановлено, що заробітна плата за грудень 2017 року на посаді начальника відділу прокуратури Харківської області, нині померлого ОСОБА_2 складала 51958,38 грн., з яких оклад 7750,00 грн., надбавка за класний чин 2400,00 грн., надбавка за вислугу років 2325,00 грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи 8732,50 грн., щомісячна премія 30750,88 грн. При цьому, означена довідка надана ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області разом з заявою про переведення її на інший вид пенсії. Оскільки розмір заробітної плати ОСОБА_2 за життя складав 51958,38 грн., колегія суддів вважає неправомірним урахування відповідачем при визначенні розміру пенсії позивача лише суму окладу 7775,52 грн., визначивши її як середньомісячний заробіток.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на визначення розміру пенсії відповідно до ч. 19 ст. 86 ЗУ "Про прокуратуру" в розмірі 60 % середньомісячного (чинного) заробітку померлого чоловіка, що визначено в інформації про фактично нараховану заробітну плату за грудень 2017 року (лист прокуратури Харківської області від 16.08.2019р. №13-320вих-19), оскільки саме згідно цієї інформації ОСОБА_2 на момент смерті отримував пенсію.

Щодо вимог позивача про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходу, колегія суддів зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульованізаконом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та відповідно до ч. 1 зазначеногоЗакону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ч. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У свою чергу, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 3,4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, компенсація втрати частини доходів нараховується та виплачується на вже нараховані суми пенсії, але не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України. При цьому, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.

Отже,Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.09.2020 у справі № 300/544/19, від 04 березня 2021 року у справі №520/34/17, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи, що виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії в розумінні Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати", за наявності якої можлива виплата суми компенсації, на даний час позивачу не проведена, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для її виплати.

Стосовно вимог позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання подати у пятнадцятиденний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення. колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 382 КАС України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до вказаної норми, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми - це прерогатива суду.

Позивачем не надано доказів того, що прийняте рішення суду, буде відповідачем тривалий час не виконуватись, як не встановлено вказаних обставин і судом, тому вимога позивача щодо встановлення судового контролю не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України, з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За визначенням ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що питання щодо розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог майнового характеру, залежить від пропорційності до задоволеної чи відхиленої частини таких вимог, що складає для сторони спір та незгоду. Для сторони позивача в частині відмовленої частини вимог, для відповідача в частині задоволеної. При зверненні з скаргою до суду апеляційної інстанції, та чи інша сторона виборює свій інтерес в залежності від тієї чи іншої частини вимог майнового характеру яка задоволена чи відхилена судом першої інстанцією, саме ця частина вимог в матеріальному вимірі складає певного роду ціну позову та є спірної, а тому з її спірної для сторони частини підлягає обчисленню розмір ставки судового збору, якій підлягає сплаті при зверненні з апеляційною скаргою.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від від 03.02.2021 по справі №640/11675/19, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позовних вимог немайного характеру не застосовується.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 13.08.2020 по справі №440/3005/19, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № Н226648 від 21.04.2021 Поряд з тим, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1362 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № Н239990 від 22.07.2021.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати на сплату судового збору за подання позову та апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 у розмірі 2270,00 грн

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 по справі № 520/7507/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у здійсненні обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 , яка призначена відповідно до ч.19 ст.86 закону України "Про прокуратуру", без врахування інформації про фактично нараховану заробітну плату за грудень 2017 року начальника відділу прокуратури Харківської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 24.11.2020 здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ч. 19 ст.86 закону України "Про прокуратуру" в розмірі 60% від суми середньомісячного заробітку за відповідною посадою померлого чоловіка, що визначена в інформації прокуратури Харківської області про фактично нараховану заробітну плату за грудень 2017 року начальника відділу прокуратури Харківської області (лист прокуратури Харківської області від 16.08.2019р. №13-320вих-19) та провести виплату донарахованих сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімсот) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, м-н. Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Курило