Справа № 240/8358/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
12 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 240/8358/21
категорія 111030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного акціанерного товариства "Біо мед скло" до Головного управління ДПС у Житомирській обл про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Вважає такі рішення протиправними, оскільки підприємством в жовтні 2020 року було списано деталі, формокомплекти, які обліковувались на рахунку бухгалтерського обліку 104 "Машини і обладнання". Крім того, витрати на придбання послуг із харчування та проживання в повній мірі пов`язані з господарською діяльністю, що виключає необхідність нараховувати компенсуючі податкові зобов`язання згідно пп. г п. 198.5 ст.198 ПК України.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
11.06.2021 від відповідача надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що в порушення п. 188.1 ст.188, п. 189.9 ст. 189 ПК України ПрАТ "БІО МЕД СКЛО" занижено податкові зобов`язання у загальній сумі 142459 грн. у зв`язку з проведенням операцій, пов`язаних з ліквідацією основних виробничих засобів за самостійним рішенням платника. Відповідно до акту списання основних засобів від 22.10.2020 встановлено, що комісія, призначена Головою правління підприємства, зробила огляд та вирішила списати з балансу підприємства основні засоби, так як їх подальша експлуатація неможлива та недоцільна, згідно висновків комісії. Вказаний акт складений в довільній формі. ПрАТ "БІО МЕД СКЛО" в період списання основних засобів з балансу підприємства (жовтень 2020 року) та на дату подання декларації з ПДВ за жовтень 2020 року не повідомляло ГУ ДПС у Житомирській області про ліквідацію основних засобів за самостійним рішенням та документів про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих засобів у загальновстановленому порядку - за власного ініціативою або особисто платником податків, або уповноваженою на це особою, або поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення, або засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису не надавало.
Ухвалою від 14.06.2021 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом учасників справи.
Позивач подав відповідь на відзив на позов, в якому просить позов задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.
Усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
На підставі направлень від 19.02.2021 року №№ 380, 381 виданих ГУ ДПС у Житомирській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного акціонерного товариства "Біо мед скло" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету по декларації за грудень 2020 року.
За результатами перевірки складено акт перевірки № 0/06-30-07-03/04763746 від 15.03.2021 .
Згідно висновків акту ГУ ДПС у Житомирській області встановлено порушення :
п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 189.9 ст. 189, п. 198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями) - ТОВ "Біо мед скло" завищено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду по рядку 21 Декларації за грудень 2020 року на суму 146327 грн.
Позивач подав до Головного управління ДПС у Житомирській області заперечення від 25.03.2021 №54/1 (вх.№9735/6 від 30.03.2021) на акт документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ "Біо мед скло", щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету по декларації за грудень 2020 року.
Головним управлінням ДПС у Житомирській області висновки по акту перевірки від 15.03.2021 №2990/06-30-07-03/04763746 залишено без змін, а заперечення без задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).
Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пп. а п.185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість, є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
Згідно із п.186.1 ст. 186 ПК України, місцем постачання товарів є:
а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту);
б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;
в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.
У відповідності до п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно із п.188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України, визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України, визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Пунктами 200.1 та 200.4 ст. 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість, та як наслідок, формування від`ємного значення для отримання бюджетного відшкодування, і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг). Факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити.
Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).
Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 ПК України).
Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно з ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.
Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також: на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку на додану вартість та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп. 2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.
В силу викладеного, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.
Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених правовими нормами, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Підставою для винесення вказаного рішення стало встановлення перевіркою порушення позивачем вимог п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 189.9 ст. 189, п. 198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), внаслідок чого ТОВ "Біо мед скло" завищено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду по рядку 21 Декларації за грудень 2020 року на суму 146327 грн.
Зокрема, відповідно до висновків акту перевірки, податкове повідомлення-рішення включає в себе наступні порушення:
-позивачем занижено податкові зобов"язання у загальній сумі 142459 грн., у зв"язку з проведенням операцій, пов"язаних з ліквідацією основних виробничих засобів за самостійним рішенням платника, що є порушенням п. 188.1 ст.188, п. 189.9 ст. 189 ПК України;
-ПрАТ "БІО МЕД СКЛО" занижено показник у рядку 4.1 (колонка Б) Декларації за жовтень-листопад 2020 року, внаслідок не нарахування всупереч п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України податкових зобов`язань в результаті придбання послуг проживання та харчування спеціалістів іноземних компаній, які не пов`язанні з проведенням господарської діяльності підприємства та є економічно не обґрунтованими, на суму ПДВ 3868 грн., а саме по періодах: - жовтень 2020 року на суму ПДВ - 3100,32 грн.; - листопад 2020 року на суму ПДВ - 767,33 грн.
Щодо встановленого порушення в частині завищення від"ємного значення з ПДВ по декларації за грудень 2020 на 142459 грн.
З приводу вказаного порушення, встановлено, що в ході перевірки ПрАТ "Біо мед скло" надано запит від 26.02.2021, щодо надання інформації та підтверджуючих первинних документів з питань реалізації, списання необоротних активів, відображення сум по позиціям "знецінення матеріальних та нематеріальних активів" та відображення їх у складі витрат за жовтень-грудень 2020 року.
На вказаний запит позивачем надано відповідь від 01.03.2021 №38/3 завірені копії первинних документів, відповідно до яких перевіряючи встановили, що підприємством в жовтні 2020 року було списано деталі, формокомплекти, які обліковувались на рахунку бухгалтерського обліку 104 "Машини і обладнання".
Позивачем надано акт списання основних засобів від 22.10.2020, відповідно до якого списано об`єктів (204 шт.)
Як слідує з акту перевірки, підставою для висновків контролюючого органу про завищення від"ємного значення на 142459 грн., стало те, що акт списання основних засобів складений в довільній формі. Відповідно до вказаного акту не можливо встановити термін експлуатації кожної одиниці основних засобів відповідно до технічних характеристик, в графі технічний огляд зазначено "Технічний стан - знос від 80% до 100%, реставрації та ремонту не підлягає. Дорогоцінних металів не має".
В бухгалтерському обліку підприємства залишкову вартість в сумі 712297,46 грн. включено до складу витрат та відображено бух.проведення Д-т рах.976 "Списання необоротних активів" - К-т рах.104 "Машини та обладнання".
Також, відповідач зазначає, що ПрАТ "Біо мед скло" в період списання основних засобів з балансу підприємства (жовтень 2020 року) та на дату подання декларації з ПДВ за жовтень 2020 року не повідомляло ГУ ДПС у Житомирській області про ліквідацію основних засобів за самостійним рішенням та документів про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих засобів у загальновстановленому порядку - за власного ініціативою або особисто платником податків, або уповноваженою на це особою, або поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення, або засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису не надавало.
Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, з огляду на таке.
В судовому засіданні був допитаний свідок - головний державний ревізор-інспектор ОСОБА_1 , яка з приводу встановленого порушення вказала, що позивач зобов"язаний був повідомити контролюючий орган про списання основних засобів за самостійним рішенням у жовтні 2020, тобто в період списання, що зроблено не було.
Відповідно до п.189.9 ст.189 ПК України якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.
Норма п.189.9 ст.189 ПК України не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.
За змістом наведених вище положень п.189.9 ст.189 ПК України в тому випадку, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються і платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів в інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням, правила щодо оподаткування такої ліквідації, встановлені в абз. 1 п.189.9 ст.189 ПК України, не поширюються.
Суд відмічає, що ані в процитованій вище нормі ст. 189 ПК України, ані в інших нормам цього Кодексу окремо, не визначений порядок подання платником податку контролюючому органу документів про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів. У зв`язку із цим та виходячи зі змісту норми абз. 1 ст. 19 Конституції України (в силу якої, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством) та враховуючи встановлений ПК України принцип презумпція правомірності рішень платника податку (пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України), суд приходить до висновку, що у наведеному випадку платник податку може подати такі документи (копії документів) контролюючому органу у загальновстановленому порядку за власною ініціативою або на запит контролюючого органу. Дані висновки суду кореспондуються зі змістом чинної Узагальнюючої податкової консультації щодо документального підтвердження знищення або зруйнування основних виробничих або невиробничих засобів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 03.08.2018 №673.
Так, Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 у справі №813/5611/15 дійшов висновку, що норма пункту 189.9 татті189 Податкового кодексу України застосовується в тому випадку, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються і платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів в інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням, правила щодо оподаткування такої ліквідації, встановлені в абзацом 1 пункту 189.9 статті 189 Податкового кодексу України, не поширюються.
Як вже зазначалося, на запит контролюючого органу позивачем було надано акт списання основних засобів від 22.10.2020, відповідно до якого списано об`єктів (204 шт.)
Згідно акту списання основних засобів від 22.10.2020 Товариством було списано 204 об`єкти основних засобів, залишкова вартість яких на момент списання становила 712 297,46 грн.
Підставою для списання основних засобів, був їх знос від 80% до 100%, що відображено в акті списання основних засобів від 22.10.2020, як висновок комісії, у зв`язку з чим, подальша експлуатація основних засобів була неможлива, а ремонт недоцільний. (а.с.38)
Товарно-матеріальні цінності, які утворились після списання основних засобів, були оприбутковані що підтверджується актом на оприбуткування ТМП від 22.10.2020 . (а.с.39)
Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, відсоток зносу визначався комісією.
З вказаного слідує, що на виконання вимог закону та запиту відповідача позивач повідомив контролюючий орган, шляхом подання відповідних копій документів, в тому числі, акту на списання основних засобів від 22.10.2020 .
При цьому, суд вважає, що акт на списання основних засобів від 22.10.2020 підтверджує факт розібрання або перетворення основних засобів в інший спосіб, внаслідок чого основний засіб не може використовуватися за первісним призначенням, а також містить всю передбачену законодавством інформацію, яка дає можливість ідентифікувати об`єкт списання, визначити балансову вартість, суму амортизації, залишкову вартість, дату введення в експлуатацію, технічний стан, кількість, факт оприбуткування відходів.
Отже, такий документ містить всю необхідну інформацію, яка дозволяє ідентифікувати операцію, та матиме належні реквізити первинного документа, підтверджує факт знищення, розібрання або перетворення основних засобів в інший спосіб, внаслідок чого отакі не можуть використовуватися за первісним призначенням. Тому доводи контролюючого органу з приводу неналежного оформлення акту на списання основних засобів, суд оцінює критично.
В той же час, суд відмічає, що ступінь деталізації опису операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені (списання основних засобів відбулося), що не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем в повній мірі дотримані вимоги законодавства щодо документального оформлення операції по ліквідації основних засобів за самостійним рішенням платника податків, з огляду на що висновки контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов"язань у загальній сумі 142459 грн., у зв"язку з проведенням операцій, пов"язаних з ліквідацією основних виробничих засобів за самостійним рішенням платника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та є безпідставними.
У зв"язку цим, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення на суму зменшення від"ємного значення у розмірі 142459 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо завищення від"ємного значення по декларації з ПДВ за грудень 2020 року на 3868 грн.
ПрАТ "Біо мед скло" занижено показник у рядку 4.1 (колонка Б) Декларації за жовтень-листопад 2020 року, внаслідок не нарахування всупереч п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України податкових зобов`язань в результаті придбання послуг проживання та харчування спеціалістів іноземних компаній, які не пов`язанні з проведенням господарської діяльності підприємства та є економічно не обґрунтованими, на суму ПДВ 3868 грн., а саме по періодах:- жовтень 2020 року на суму ПДВ - 3100,32 грн.; - листопад 2020 року на суму ПДВ - 767,33 грн.
Обґрунтовуючи протиправність висновків контролюючого органу, позивач посилається на те, що витрати на придбання послуг із харчування пов"язані з господарською діяльність підприємства, що виключає необхідність нараховувати компенсуючі зобов"язання. Жоден нормативний акт не ставить в залежність той факт, що у разі якщо витрати не включаються до собівартості, то ці витрати не пов"язані з господарською діяльність.
Оцінюючи доводи представника позивача та правомірність висновків контролюючого органу у цій частині, суд встановив наступне.
ПрАТ "Біо мед скло" укладено договір від 01.01.2009 №01-01/2009 з фірмою - нерезидентом YIOULA Glassworks S.A. (на сьогодні - HELLENIC GLASS INDUSTRY S.A.), Греція.
Предметом договору є надання нерезидентом консультацій та допомоги у сфері здійснення господарської діяльності підприємства, а саме:
п.1.1. Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання направляти свого представника, який буде надавати консультації та допомогу у сфері здійснення господарської діяльності підприємства. Консультації та допомога може надаватись за допомогою засобів телефонного та електронного зв`язку.
До договору від 01.01.2009 №01-01/2009 складено Додаткову угоду від 01.04.2016 №1, в якій зазначено, що ПрАТ "БІО МЕД СКЛО" (Замовник) зобов`язаний забезпечити трансферт представника Виконавця з аеропорту до місця призначення та назад (п.5.3 угоди), проживання представниками) нерезидента у готелі (п.5.4 угоди), щоденний трансфер представниками) Виконавця з готелю до підприємства Замовника та назад (п.5.5 угоди), щоденне харчування представника(ів) Виконавця (п.5.6 угоди), авіапереліт представника(ів) Виконавця шляхом придбання для нього (них) авіаквитків в обидві сторони або компенсувати Виконавцю витрати на авіа переліт або його організацію.
До договору від 01.01.2009 №01-01/2009 складено Додаткову угоду від 01.06.2017 №3, в якій зазначено, що ПрАТ "БІО МЕД СКЛО" сплачує нерезиденту орієнтовно один раз в рік 8000,00 Євро за управлінські послуги, які будуть надаватись менеджерам Замовника менеджерами Виконавця протягом року. Остаточна сума узгоджується сторонами в акті виконаних робіт.
До договору від 01.01.2009 №01-01/2009 складено Додаткову угоду від 05.06.2019 №4, в якій зазначено, що у зв`язку із уточненням правильного найменування Виконавця, Сторони домовились замінити по тексту Договору та попередніх Додаткових угод слова "Хеленік Гласс ОСОБА_2 " на "УйчДжиАй Хеленік Гласс ОСОБА_2 " та викласти реквізити в новій редакції.
До договору від 01.01.2009 №01-01/2009 складено акт приймання-передачі наданих послуг від 31.12.2020 в якому зазначено, що Послуги, надані Виконавцем Замовнику за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, складалися з оперативної підтримки та порад, надавалися Замовнику та пов`язані з:
- виробництвом та контролем за виробництвом, інструкціями;
- порадами щодо стратегії компанії та її розвитку;
- фінансовими, бухгалтерськими послугами;
-оперативна підтримка, поради, вказівки, пов`язані з технічною документацією та інформацією щодо ремонту печі (п.1 акту).
Станом на 31.12.2020 у ПрАТ "Біо мед скло" наявна кредиторська заборгованість перед HELLENIC GLASS INDUSTRY S.A. на суму 760704,0 Євро, або 24091215,43 грн., відповідно до оборотно-сальдової відомості 632 "Розрахунки з іноземними постачальниками".
Крім того, у п.3 акту приймання-передачі наданих послуг зазначено, що Сторони підтверджують, що Замовник належним чином забезпечував представникам Виконавця проживання, харчування та трансфер по країні Замовника.
Всі додаткові витрати на перевезення, проживання та харчування, пов`язані з відвідуванням Замовника представниками Виконавця, були сплачені Замовником самостійно. Зазначені обставини сторонам не заперечуються.
Матеріали справи свідчать, що ПрАТ "Біо мед скло" (Замовник), згідно наданих первинних бухгалтерських документів придбало у ТОВ "Рейкарц Хотел Менеджмент" (Виконавець) послуги проживання та харчування, що включені до складу податкового кредиту у жовтні, листопаді, грудні 2020 року.
- від 23.10.2020 №РЖИ6125859/10 - придбано послуги проживання з 19.10.2020 по 22.10.2020 на загальну суму 5128,10 грн. в т.ч. ПДВ 854,68 грн.;
- від 30.10.2020 на загальну суму 6320,34 грн. в т.ч. ПДВ 1053,39 грн.;
-від 31.10.2020 №Р539162 - придбано послуги харчування, у кількості - 1, на загальну суму 4604,00 грн. в т.ч. ПДВ 767,33 грн.;
-від 06.11.2020 №РЖИ6135857/11 - придбано послуги проживання з 31.10.2020 по05.11.2020 на загальну суму 7153,50 грн. в т.ч. ПДВ 1192,25 грн.
ПрАТ "Біо мед скло", включено до податкового кредиту суми ПДВ, по складених та зареєстрованих ТОВ "Рейкарц Хотел Менеджмент" податкових накладних, до декларацій з ПДВ та Д5 до декларацій суму ПДВ 3867,65 грн., в т.ч. по періодах: - жовтень 2020 року на суму ПДВ - 3100,32 грн.; листопад 2020 року на суму ПДВ - 767,33 грн.
Приписами пп. "г" п. 198.5 статті 198 та статті 199 Податкового кодексу України передбачено, що врахування платником податку на додану вартість сум нарахованих (сплачених) та включених до складу податкового кредиту при визначенні зобов`язань з цього податку залежить від того чи були придбані товари/послуги частково чи повністю використані в оподатковуваних операціях (господарській діяльності) платника.
Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Кодексу господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
Відповідно до пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отож, сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.
Суд вважає безпідставними доводи представника позивача, що суми податку на додану вартість, сплачені при придбанні у перелічених суб`єктів господарювання послуг з харчування та проживання фізичних осіб - представників HGI HELLENIC INDUSTRY S.A. були зумовлені договірними відносинами підприємства з цією фірмою, а тому правомірно відображені платником у податковій звітності за спірні періоди.
Безспірно, вказані суми цього податку платник правомірно, на підставі відповідних податкових накладних, відніс до свого податкового кредиту за звітні періоди.
Разом з тим, ні в ході перевірки ні в судовому засіданні не надано жодних належних та допустимих доказів (документів бухгалтерського обліку) того, що вартість зазначених (придбаних) послух включена до складу вартості (собівартості) оподатковуваних операцій з постачання (реалізації) самостійно виготовлених товарів/послуг за спірні періоди.
Отже, витрати, пов`язані з придбанням послуг проживання та харчуванням спеціалістів іноземних компаній, не було включено до складу собівартості реалізованої продукції.
Таким чином, вищезазначені витрати не пов`язанні з проведенням господарської діяльності та є економічно не обґрунтованими, а лише мінімізують податкові зобов`язання ПрАТ "Біо мед скло" так, як вартість придбаних послуг харчування та проживання значно перевищує вартість отриманих послуг на території України від нерезидентів.
Невиконання позивачем вимог підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України призвело до безпідставного заниження позивачем своїх зобов`язань з ПДВ та автоматично до завищення платником від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 3868 грн., що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.
З огляду на викладене, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження висновки контролюючого органу про завищення позивачем від"ємного значення з ПДВ по декларації за грудень 2020 на суму 3868 грн., відтак податкове повідомлення-рішення у цій частині є правомірним та не підлягає скасуванню.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню на суму 142459 грн., відтак позов задовольняє частково.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос