Справа № 540/3907/21
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3907/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, третя особа на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач), ОСОБА_2 (далі позивач) звернулися до суду із цим позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області (далі - третя особа), в якому просять:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо підготування та направлення подання до Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області для повернення 9846,00 грн. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області підготувати та направити подання до Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області для повернення 9846,00 грн. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь позивачів судовий збір за подання цієї позовної заяви, а також витрати на правничу допомогу на збір доказів та документів для суду, поштове листування та комісію банків у розмірі 5948,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.06.2021 року позивачі вперше придбали нерухоме майно, у зв`язку із чим, ними було сплачено 1% збору на обов`язкове державне пенсійне страхування від вартості цього майна, що складало 9846,00 грн. Так, як житло було придбано вперше, звернулися із заявами до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області про підготовку та направлення подання до Управління державного казначейства Херсонської області для повернення цієї суми. Однак, листами №2100-0503-8/30906 від 30.06.2021 та №2100-0503-8/30907 від 30.06.2021 відповідач відмовив, посилаючись на те, що до повноважень Пенсійного фонду України не відноситься звільнення від сплати збору та підтвердження того, що громадянин (громадянка) за весь період з моменту виникнення у нього (в неї) права на вчинення правочину щодо нерухомого майна придбаває житло вперше, такі питання, у разі не прийняття позитивного рішення нотаріусом, вирішуються в судовому порядку. Позивачі не погоджуються із позицією відповідача та просять позов задовольнити.

Ухвалою від 05.08.2021 року вказаний позов залишений без руху, позивачам наданий строк на усунення недоліків. Ухвала виконана, недоліки позову усунуті.

Ухвалою від 18.08.2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.09.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнаються. Зазначає, що Пенсійний фонд України не має повноважень щодо звільнення осіб від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло та підтвердження того, що особа вчиняє правочин по придбанню житла вперше за певний період часу. Щодо витрат на правничу допомогу то відповідач вважає, що підстави для їх стягнення відсутні, оскільки особа, яка їх надала не є адвокатом, у договорі не визначено суми гонорару, а у детальному описі виконаних робіт не визначено скільки часу витрачено на надання таких послуг.

Пояснень від третьої особи не надходило.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 262 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

04.06.2021 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавці) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (покупці) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Ціна договору склала 984 240,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Надією Ігорівною та зареєстровано в реєстрі за № 1037.

Позивачі здійснили придбання нерухомого майна вперше, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та не спростовується відповідачем.

04.06.2021 року позивачі сплатили збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до квитанцій № 0004922 на суму 4923,00 грн. та № 0004919 на суму 4923,00 грн. з операцій придбавання нерухомого майна.

10.06.2021 року позивачі звернулися до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявами про повернення помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Листами від 30.06.2021 року відповідач відмовив, посилаючись на те, що до повноважень Пенсійного фонду України не відноситься звільнення від сплати збору та підтвердження того, що громадянин (громадянка) за весь період з моменту виникнення у нього (в неї) права на вчинення правочину щодо нерухомого майна придбаває житло вперше, такі питання, у разі неприйняття позитивного рішення нотаріусом, вирішуються в судовому порядку.

Позивачі не погоджуються із такою позицією та вважають її протиправною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", серед іншого, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Частиною 8 ст. 2 цього ж Закону передбачено, що об`єктом оподаткування є, для платників збору, визначених п. 9 ст. 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом N 400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок).

Згідно з абзацом першим п. 15-1 Порядку, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до п. 15-3 Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Аналіз наведених норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року (справа № 819/1498/17) та 31 січня 2018 року (справа № 819/1667/17).

Водночас, у постанові від 03 липня 2018 року (справа № 819/33/17) Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України, як уповноваженого суб`єкта владних повноважень, зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Як свідчать матеріали справи, у цій справі будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивачів про придбання ними житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за кожним із них будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у них права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, а судом не встановлено.

У свою чергу, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до пп. 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідної правозастосовної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема в постанові від 28.11.2018 в справі № 13/1126/17, адміністративне провадження № К/9901/34538/18.

З огляду на наведене, суд погоджується з позивачами про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача та про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області звернутися з відповідним поданням до органів Державної казначейської служби України щодо повернення помилково сплаченого позивачами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло в розмірі 9846,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою статті 134 КАС України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частинами шостою і сьомою статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу наведених вище приписів суд дійшов висновку, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, однак розподілу підлягають витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Як встановлено із наданих позивачами документів, правова допомога їм надана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , який діє на підставі виписки з ЄДР від 02.04.2021 року № 49.

З огляду на те, що правова допомога позивачам надана не адвокатом, а фізичною особою-підприємцем, такі витрати у розумінні ст. 134 КАС України не є витратами на професійну правничу допомогу адвоката та не підлягають розподілу.

Судовий збір розподілено відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо підготування та направлення подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області для повернення ОСОБА_1 4923,00 грн. та ОСОБА_2 4923,00 грн. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області підготувати та направити подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області для повернення ОСОБА_1 4923,00 грн. та ОСОБА_2 4923,00 грн. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, Код ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, Код ) на користь ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 112010200