Справа № 200/9987/21
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 р. Справа№200/9987/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівського міського центру зайнятості про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Селидівського міського центру зайнятості (далі відповідач) про:

- визнання протиправними дії щодо не зарахування до страхового стажу період роботи на Державному підприємстві «Селидіввугілля» відокремлений підрозділ Шахта «Курахівська» з 16 жовтня 2019 року по 15 квітня 2020 року;

- зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи на Державному підприємстві «Селидіввугілля» відокремлений підрозділ Шахта «Курахівська» з 16 жовтня 2019 року по 15 квітня 2020 року та здійснити перерахунок допомоги по безробіттю з урахуванням до страхового стажу періоду роботи на Державному підприємстві «Селидіввугілля» відокремлений підрозділ Шахта «Курахівська» з 16 жовтня 2019 року по 15 квітня 2020 року та заробітної плати за цей період з виплатою недоотриманих сум допомоги по безробіттю з 28 жовтня 2020 року.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі звернення позивачки, Селидівським міським центром зайнятості їй було надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю у розмірі 1000 грн.

Під час призначення вказаної допомоги, до страхового стажу не було зараховано період роботи позивачки з 16 жовтня 2019 року, що передував реєстрації особи як безробітної та не враховано заробітну плату за цей період.

З листа відповідача від 26 березня 2021 року позивачці стало відомо, що виплата допомоги по безробіттю здійснюється у мінімальному розмірі, оскілки за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня інформація про сплату Державним підприємством «Селидіввугілля» відокремлений підрозділ Шахта «Курахівська» страхових внесків з 16 жовтня 2019 року.

Позивачка вважає дії відповідача протиправними та зазначає, що формування відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який включає реєстр застрахованих осіб, покладено на Пенсійний фонд України. Таким чином, право на отримання допомоги у належному розмірі не може бути поставлено у залежність від дій державних органів, які не дотримуються власних процедур.

Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи, задоволено клопотання позивачки про поновлення строку звернення до суду.

06 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що діючим законодавством не встановленого іншого порядку обчислення страхового стажу, окрім як за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а отже центр занятості діяв на підставі та у межах діючого законодавства. Позивачка отримала статус безробітної 21 квітня 2020 року, а отже для призначення допомоги по безробіттю розглядається період з березня 2019 року по квітень 2020 року, водночас на Державному підприємстві «Селидіввугілля» відокремлений підрозділ Шахта «Курахівська» позивачка працювала у період з 16 жовтня 2019 року по 15 квітня 2020 року. На теперішній час та на час призначення допомоги по безробіттю у Державному реєстрі відомості про страховий стаж за період з березня 2019 року по квітень 2020 року відсутні, а тому немає законодавчих підстав для призначення допомоги по безробіттю в залежності від страхового стажу та для її перерахунку.

Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, витребувано докази.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідно до записів у трудовій книжці позивачки НОМЕР_3 , 16 жовтня 2019 року вона була прийнята до учнем машиніста (кочегара) котельні 1-го розряду на дільницю тепловодозабезпечення на опалювальний період. 04 листопада 2019 року переведена опалювачем дільниці учбовий пункт на опалювальний період. (запис №33) 01 квітня 2020 року звільнена з шахти за ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін. Запис № 33 є недійсним. 15 квітня 2020 року звільнена з шахти за ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку договору.

Відповідно до витягу з наказів про прийняті рішення по особі: ОСОБА_1 , наказом від 21 квітня 2020 року № НТ200421 їй було надано статус безробітної з 21 квітня 2020 року.

Наказом від 21 квітня 2020 року № НТ200421 призначено допомогу по безробіттю протягом 360 календарних днів з 21 квітня 2020 року по 15 квітня 2021 року відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Наказом від 21 квітня 2020 року № НТ200421 розпочато виплату допомоги з 21 квітня 2020 року.

Відповідно до листа Селидівського міського центру зайнятості від 26 березня 2021 року № 03/435/01-52-21 у центру зайнятості відсутня інформація про сплату страхових внесків Державним підприємством «Селидіввугілля» ВП Шахта «Курахівська» з жовтня 2019 року, а тому страховий стаж позивачки протягом 12 місяців, що передували реєстрації в центрі зайнятості складає нуль місяців.

Відповідно до наданої до суду довідки Державного підприємства «Селидіввугілля» ВП Шахта «Курахівська» №403 віл 24.09.2021 на заробітну плату ОСОБА_1 у жовтні 2019 року було нараховано єдиний соціальний внесок у розмірі 581,92 грн., у листопаді 2019 року 918,06 грн., у грудні 2019 року 1002,29 грн., у січні 2020 року 1112,45 грн., у лютому 2020 року 1117,69 грн., у березні 2020 року 856,97 грн., у квітні 2020 року 605,06 грн. Заробітна плата за період з 01 жовтня 2019 року по 30 квітня 2020 року виплачена в повному обсязі, сума нарахованих страхових внесків перерахована за цей період в повному обсязі.

Наказом відповідача від 16 квітня 2021 року № НТ210416 припинено реєстрацію позивачки як безробітної.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1533-ІІІ (далі Закон №1533, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1533 страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №1533 джерелами формування коштів Фонду є: 1) страхові внески страхувальників; 2) суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону та Закону України "Про зайнятість населення", інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, недотримання законодавства про зайнятість населення, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; 3) кошти державного бюджету, що спрямовуються до Фонду у випадках, установлених законом; 4) доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; 5) благодійні внески підприємств, установ, організацій; 6) інші надходження відповідно до законодавства України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 1533 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій (за винятком пенсії по інвалідності) та виплат за страхуванням на випадок безробіття, включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю визначені у статті 22 Закону №1533.

Так, відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 22 Закону № 1533 право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", - 180 календарних днів.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 Закону №1533 застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

Таким чином, страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону № 1533 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

При цьому пунктом 14 вказаної статті визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України № 2464-VI від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI), кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Статтею 4 Законом № 2464-VI встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Аналогічний підхід законодавцем закріплено і у сфері податкових правовідносин, так, пунктом 171.1 статті 171 Податкового кодексу України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, у тому числі в письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-VІ).

За приписами частини 11 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Призначаючи позивачці допомогу по безробіттю в мінімальному розмірі відповідач посилався на те, що в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація щодо сплати єдиного внеску за останні 12 місяців, які передували реєстрації особи позивача як безробітного.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 4 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Отже, за наявного правового регулювання право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців. Але страховий стаж визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який включає реєстр застрахованих осіб, який формує та веде Пенсійний фонд України.

Відповідно до даних з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у спірний період позивачці роботодавцем нараховувалась заробітна плата. Крім того, згідно довідки ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Курахівська» від 24.09.2021 № 403 підприємством нараховувались на позивачку страхові внески, проте відповідні дані не внесені до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, в даному випадку виникли правовідносини, за яких позивачка, маючи відповідний стаж за увесь спірний період, отримала зменшений розмір допомоги через відсутність повних даних про його страховий стаж у Державному реєстрі, за формування якого відповідальний Пенсійний фонд України.

Враховуючи те, що позивачка не може нести відповідальність за формування та ведення Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, чи сплату роботодавцем страхових внесків за неї, однак за наявності страхового стажу достатнього для отримання допомоги по безробіттю залежно від страхового стажу, а не у мінімальному розмірі, є необхідність звернутись до практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з п. 71 Рішення ЄСПЛ по справі Рисовський проти України (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, право позивачки на отримання допомоги у належному розмірі не може бути поставлене у залежність від дій державних органів, які не дотримуються своїх власних процедур.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 460/5659/16-а.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач при обчисленні розміру допомоги по безробіттю позивачці, протиправно не врахував період її роботи з 16 жовтня 2019 року по 15 квітня 2020 року, а тому позовні вимоги про зобов`язання зарахувати вказаний період до її страхового стажу, здійснити перерахунок та виплату недоотриманих сум допомоги по безробіттю, підлягають задоволенню.

Разом з тим, як вже зазначалось раніше, позивачці було призначено допомогу по безробіттю 21 квітня 2020 року, а отже перерахунок допомоги та заробітної плати з виплатою недоотриманих сум має бути здійснений з 21 квітня 2020 року, а не з 28 жовтня 2020 року як зазначила позивачка, а тому суд, керуючись ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 60469, судові витрати у розмірі 908 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидівського міського центру зайнятості про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Селидівського міського центру зайнятості щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 16 жовтня 2019 року по 15 квітня 2020 року.

Зобов`язати Селидівський міський центр зайнятості (місцезнаходження: м. Селидове, вул. Карла Маркса, 41, ) провести перерахунок допомоги по безробіттю ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), зарахувавши до страхового стажу період роботи на Державному підприємстві «Седидіввугілля» Відокремлений підрозділ Шахта «Курахівська» з 16 жовтня 2019 року по 15 квітня 2020 року та провести перерахунок заробітної плати за цей період з виплатою недоотриманих сум допомоги по безробіттю з 21 квітня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського міського центру зайнятості (місцезнаходження: м. Селидове, вул. Карла Маркса, 41, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 11 жовтня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.І. Грищенко