Справа № 420/14423/21
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул..Канатна, 83, м.Одеса, 65107) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом якого позивач просить:

визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_1 при перерахунку з 13.12.2019 вiдсоткового розміру пенсії за вислугу років з 70% до 60% суми місячної заробітної плати та обмеження пенсії максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати, здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років в розмірі 70% суми місячної заробітної плати заступника начальника управління - начальника відділу прокуратури Одеської області, з 13.12.2019 року до 30.09.2020 року - на підставі довідки прокуратури Одеської області від 05.03.2020 року №494, з 1.10.2020 - на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 03.11.2020 №494, без обмеження її виплати максимальним розміром, з урахуванням фактично виплачених сум;

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 908 грн., за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_1 при перерахунку з 13.12.2019 вiдсоткового розміру пенсії за вислугу років з 70% до 60% суми місячної заробітної плати та обмеження пенсії максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність на підставі довідки прокуратури Одеської області від 05.03.2020 року №494. Так, позивач вказав, що при перерахунку пенсії має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, що підтверджується висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.10.2019р. у справі №240/5401/18. Разом з тим, як вказав позивач, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання цим Законом. У зв`язку з викладеним та посилаючись на те, що рішення оспорюване прийняте відповідачем з порушенням законодавства, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст. 262 КАС України).

17.08.2021р. до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. Так, відповідач зазначив, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2021р. по справі №420/4629/20 виконано в межах покладених зобов`язань, розмір пенсії встановлено відповідно до чинного законодавства та відповідно, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2014 року отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру у розмірі 70% від заробітної плати.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року по справі №420/4629/20 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 ; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області в частині не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки військової прокуратури Південного регіону України (вих. № 18/155 від 22.06.2020 року) про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7- (ІІ)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" за відповідною (прирівняною) начальника слідчого відділу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 13 грудня 2019 року провести перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 на підставі довідки військової прокуратури Південного регіону України (вих. №18/155 від 22.06.2020 року) згідно постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури». Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області розглянути заяви ОСОБА_1 від 02.11.2020 року та 10.11.2020 року про перерахунок пенсії та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення на підставі вимог Закону №1697-VII та Постанови № 657. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області(, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83). В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання вказаного рішення суду здійснено перерахунок пенсії за рішенням суду та зменшено ОСОБА_1 відсотковий розмір місячного заробітку з 70% на 60% та обмежено максимальним розміром.

Не погоджуючись із зменшенням розміру пенсії до 60%, а також обмеженням пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що на час призначення позивачу пенсії (2012 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789-XII, згідно якої, пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

В подальшому, з 15.07.2015р. набрав чинності Закон України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII, в зв`язку з чим вважається таким, що втратив чинність, Закон України від 05.11.1991 №1789-XII Про прокуратуру, крім, в тому числі, частини першої статті 49 Закону України №1697-VII Про прокуратуру (підпункт 1 пункту 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України №1697-VII Про прокуратуру).

Відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Саме на підставі вказаних положень чинного законодавства, відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії позивача встановлено розмір пенсії 60 відсотків.

Вищевказаний перерахунок проведений на підставі довідки, виданої внаслідок ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 за результатами розгляду справи № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону №1697 зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення ч.20 ст. 86 Закону № 1697 зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення №7р(II)/2019: ч. 20 ст. 86 Закону № 1697 зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; ч. 20 ст. 86 Закону №1697 підлягає застосуванню в первинній редакції:

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

В даному випадку позивач, бажаючи реалізувати своє право на перерахунок пенсії, звернувся до органу ПФУ з довідкою про розмір його заробітної плати, яку складено відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(II)/2019 та ст. 81, 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII із складовими, які є відмінними від тих, на підставі яких визначався розмір його пенсії при призначенні та перерахунках здійснених в період чинності Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991р. № 1789-XII.

Розмір пенсії прокурора перебуває у прямій залежності від його заробітної плати, тобто бази обрахунку, яка Законами України від 05.11.1991р. № 1789-XII та від 14.10.2014р. № 1697-VII встановлювалася по різному.

Згідно з частиною першою статті 49 Закон України Про прокуратуру № 1789-XII від 05.11.1991р., заробітна плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Законом України Про прокуратуру № 1789-XII від 05.11.1991р. не було визначено розмір посадового окладу прокурорів і повноваження щодо його визначення були надані Кабміну України.

На виконання своїх повноважень Кабмін України постановою від 31.05.2012р. №505 Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури затвердив схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Згідно з частиною першою статті 81 Закону України №1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частинами першою та третьою статті 81 Закону України №1697-VІІ визначено структуру заробітної плати відповідно до якої заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Вищенаведене підтверджує, що приписами частини першої статті 49 Закон України Про прокуратуру № 1789-XII від 05.11.1991 встановлено інші складові заробітної плати прокурів, без визначення розміру посадового окладу, повноваження щодо визначення якого надані Кабміну України, у межах яких прийнято постанову №505, яка визначила відповідні розміри посадових окладів.

Згідно з пунктом 1 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури від 19 вересня 2019 року №113-IX (далі - Закон №113), визнано такими, що втратили чинність норми Закону України Про прокуратуру у редакції 1991 року, у тому числі частина перша статті 49, якою однією зі складових заробітної плати прокурорів визначалась надбавка за класні чини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 р. у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020р.

Суд звертає увагу на висновки сформовані в рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020р. у справі №6-р/2020, а саме, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

За таких умов, позивач має право отримувати пенсійні виплати обраховані із суми заробітної плати прокурорів, встановленої чинним Законом України № 1697-VII.

Реалізуючи своє право перерахунку пенсії на підставі норм чинного Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 р. № 1697-VII, отримавши належну довідку, складену відповідно до прямих приписів вказаного Закону, позивач помилково вважає можливим застосування ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789-XII, оскільки вона втратила свою чинність.

Дотримання вимог статті 46 Конституції України у спірних відносинах гарантується внаслідок поширення на позивача правила про здійснення перерахунку пенсії у разі збільшення заробітку чинних прокурорів.

Крім того, слід зазначити, що ч.1 статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Конституційний Суд України у абзаці другому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 16.10.2007 №8-рп/2007 зазначив, що гарантована частиною першою статті 24 Конституції України рівність громадян перед законом означає рівну для всіх обов`язковість конкретного закону з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які в цьому законі встановлені.

Тобто, гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.

Рівність та недопустимість дискримінації особи є конституційними принципами національної правової системи України, а також фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 14), Протоколі №12 до неї (стаття 1) та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7).

Крім того, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною згідно із Законом України від 14.09.2006 №137-V передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).

Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що ретроспективне застосування при обчисленні пенсійної виплати позивача положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка на дату такого перерахунку втратила чинність, неодмінно призведе до ситуації непрямої дискримінації інших пенсіонерів з числа прокурорів та суперечитиме принципу дії законів у часі.

В силу пункту 3 частини першої статті 1 Закону України від 06.09.2012 №5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Отже, застосування при обчисленні пенсії позивача положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які втратили чинність, щодо визначення розміру пенсійної виплати виходячи з 70% місячного заробітку не відповідатиме конституційному принципу рівності перед законом та суперечитиме приписам статті 24 Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В свою чергу, застосування у спірних відносинах положень частини другої статті 86 Закону №1697-VII не суперечить приписам статті 22 Основного Закону України, адже обсягом набутого права позивача є конкретний матеріальний (грошовий) вираз пенсійної виплати, що за обставин цієї справи внаслідок здійснення спірного перерахунку не зменшився через встановлення позивачу пенсії в розмірі 60% суми його місячної заробітної плати за аналогічною посадою згідно довідки.

Щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, суд встановив наступне.

Суд зазначає, що положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 р. N 213-VIII ч. 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" викладено в такій редакції, зокрема:

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність".

Пунктом І прикінцевих положень Закону України N 213-VIII визначено, що в частині вищевказаних змін закон набирає чинність з 25 квітня 2015 року.

Наведеними положеннями встановлено обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнано, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України, а тому відсутні підстави для визначення протиправним обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Разом з тим, обмеження пенсій прокурорів максимальним розміром встановлювалося також в попередньому Законі України Про прокуратуру № 1789-XII від 05.11.1991, а саме ст. 50-1 даного Закону, які не було визнано неконституційними.

Положення абз.6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. № 1697-VII ідуть в розріз із правовими нормами ст.81, ч.2 ст. 86 даного Закону, оскільки вони нівелюють по суті можливість отримання прокурором пенсії в розмірі саме 60% (конкретному матеріальному (грошовому) виразі) від його заробітної плати, проте зазначає, що в рамках адміністративної юрисдикції суд позбавлений права і можливості розглядати спірні правовідносини без застосування вказаної норми, яка є чинною.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул..Канатна, 83, м.Одеса, 65107) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.