Справа № 120/10384/21-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 жовтня 2021 р. Справа № 120/10384/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши у письмовому проваджені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач), у якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 165 від 30.06.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 30.06.2021, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10.03.1990 по 27.12.1998 продавцем в Малое предприятие «ЮГ- МБ».

Позов обґрунтовано тим, що рішенням відповідача № 165 від 30.06.2021 року відмовлено позивачці у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) та у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років.

Позивачка вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 03.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (ст. 263 КАС України). Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

22.09.2021 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що страховий стаж особи становить 24 роки 8 місяців 1 день.

Позивачем для підтвердження права на призначення пенсії за віком надано відповідні документи, однак за доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 10.03.1990 по 27.12.1998, оскільки згідно записів №12-14 у трудовій книжці НОМЕР_1 , відсутній на відтиску печатки ідентифікаційний код підприємства, що є обов`язковим реквізитом на печатці підприємства згідно з пунктом 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 118 від 22.01.1996 року. Позивача було повідомлено, що для зарахування періоду з 10.03.1990 по 27.12.1998, необхідно надати уточнюючу довідку про дані періоди роботи, видані підприємством на якому працювала ОСОБА_1 , на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Також, органами Пенсійного фонду двічі був направлений запит на проведення зустрічної перевірки щодо підтвердження вищезазначеного періоду роботи. На момент прийняття рішення про призначення, відповідь не надходила.

Таким чином, відповідач вважає, що Головне управління правомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі -Закон №1058) та у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступне.

22.06.2021 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

На момент подання вказаної заяви позивачка досягла віку 60 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 165 від 30.06.2021 року відмовлено позивачці у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 вказаного Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років.

Рішення обґрунтоване тим, що страховий стаж особи становить 24 роки 08 місяців 1 день, однак до страхового стажу не зараховано період роботи позивачки з 10.03.1990 по 27.12.1998, оскільки згідно записів № № 12-14 у трудовій книжці НОМЕР_1 , відсутній на відтиску печатки ідентифікаційний код підприємства, що є обов`язковим реквізитом на печатці підприємства згідно з пунктом 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 року.

Для зарахування періоду з 10.03.1990 року по 27.12.1998 року необхідно надати уточнюючу довідку про дані періоди роботи, видані підприємством на якому працювала заявниця, на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Додатково вказано, що органами Пенсійного фонду двічі був направлений запит на проведення зустрічної перевірки щодо підтвердження вищезазначеного періоду роботи. На момент прийняття рішення про призначення, відповідь не надходила.

Тобто, спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо не зарахування періодів роботи позивачки з 10.03.1990 по 27.12.1998 продавцем на Малому підприємстві «ЮГ- МБ» до страхового стажу, та, як наслідок, відмови у призначенні пенсії.

Позивачка вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV)

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 26 Закон №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Водночас, порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначені статтею 44 Закону №1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

При цьому, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина 3 статті 44 Закону №1058-IV).

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (частина 5 статті 45 Закону №1058-IV).

Правила подання та оформлення документів для призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" деталізовано Порядком, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1).

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 згаданого вище Порядку).

Відтак, передумовою для призначення пенсії є подання особою заяви про призначення пенсії, після розгляду якої та за наявності необхідного страхового стажу орган, що призначає пенсію, приймає рішення про таке призначення.

Зі змісту оскаржуваного рішення № 165 від 30.06.2021 року, слідує, що позивачці відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням до страхового стажу періоду її роботи з 10.03.1990 по 27.12.1998 на Малому підприємстві «ЮГ-МБ», адже на відтиску печатки ідентифікаційний код підприємства, що є обов`язковим реквізитом на печатці підприємства згідно з пунктом 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 року та з огляду на відсутність відомостей про нарахування та сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку.

На переконання суду, відсутність на відтиску печатки ідентифікаційного коду Малого підприємства «ЮГ-МБ», не може вважатися обґрунтованою підставою для не зарахування періоду роботи з 10.03.1990 по 27.12.1998 до страхового стажу позивачки, з огляду на наступне.

Особливості ведення трудових книжок визначені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58 (надалі - Інструкція №58).

Підпунктом 1.1. Інструкції №58 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1Інструкції №58).

За наведеного нормативного регулювання слід дійти висновку, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкції №58, адже записи в трудовій книжці про роботу позивача у період з 10.03.1990 року по 27.12.1998 року містять дату прийому на роботу, дату звільнення з роботи, номери наказів із зазначенням їх дати, посаду, на якій працював позивач, та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи.

Натомість, відсутність на відтиску печатки ідентифікаційного коду підприємства не є тим недоліком трудової книжки чи записів у ній, за наявності якого страховий стаж позивача не може вважатися підтвердженим.

Аналогічного висновку дійшов і Житомирський апеляційний адміністративний суд та Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2018 року у справі №275/615/17.

Крім того, суд зазначає, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

При цьому, суд зазначає, що трудова книжка працівника не є видом звітного та/або облікового документа суб`єкта господарювання - юридичної особи, тому дія пункту 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №118, відповідно до якого ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах, не може бути застосований у даному випадку.

Водночас, слід врахувати те, що у разі виникнення сумнівів у органу пенсійного фонду щодо правильності заповнення трудової книжки, достовірності даних зазначених у ній або правильності поставленої печатки підприємства, відповідач відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Проте, відповідачем не надано жодних документів, підтверджуючих вчинення будь-яких дій для витребування документів чи проведення перевірки достовірності таких документів, лише зазначено про про направлення запитів на проведення зустрічної перевірки.

Крім того, Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України лише 22 січня 1996 року, відтак зазначене додатково підтверджує неможливість застосування його норм до страхового стажу позивача з 10.03.1990 року.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вищезазначений період роботи позивачки підлягає зарахуванню до її стажу роботи для призначення пенсії, оскільки він підтверджений належними та достатніми доказами, тому суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення, і як наслідок, позовні вимоги у частині визнання протиправним та скасування рішення, а також зарахування спірного періоду до стажу підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 30.06.2021, суд зазначає наступне.

Кожна особа, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 2 цієї ж статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом, і вчинення таких дій не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Виходячи із обставин цієї справи суд звертає увагу, що розрахунок стажу та призначення пенсії відноситься до повноважень відповідача, а відтак, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовної вимоги у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22.06.2021 року про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за наслідками чого прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Оскільки позивач в силу п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, він стягненню зі сторін не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 165 від 30.06.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.03.1990 по 27.12.1998 продавцем в Малое предприятие «ЮГ- МБ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2021 року про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 )

Повне судове рішення виготовлено та підписано суддею 13.10.2021 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна