Справа № 240/8333/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
12 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 240/8333/21
категорія 111030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітгран" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,
В обґрунтування позову зазначає, що висновки контролюючого органу про порушення підприємством вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.5 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 1531268 грн. та завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного (податкового) періоду на суму 946 084 грн; п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України щодо порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних ґрунтуються лише на припущеннях контролюючого органу та не підтверджені жодними доказами. Вказує, що вказані в акті перевірки договори, акти, накладні та інші документи були складені з метою їх реального виконання. Первинні документи, які були видані за договорами за своєю формою та змістом відповідають вимогам, які актами чинного законодавства встановлені для первинних документів.
Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.
Відповідач надіслав до суду відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Елітгран" з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням задекларованого у попередніх звітних періодах, встановлено порушення вимог п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст,198, п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 1531268 грн. та завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного (податкового) періоду на суму 946084 грн; п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України щодо порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН.
Ухвалою від 05.08.2021 закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 09.09.2021.
Представник позивача у судовому засідання позов підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві.
Усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 09.09.2021 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Встановлено, що ГУ ДПС у Житомирській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Елітгран" з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням задекларованого у попередніх звітних періодах, за результатами якої складено акт від 04.12.2020 №1432/06-30-07-01/37692022.
За результатами перевірки відповідачем встановлено порушення вимог:
п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст,198, п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 1531268 грн. та завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного (податкового) періоду на суму 946 084 грн;
п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України щодо порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН.
18.12.2020 підприємством були подані заперечення № 1 на акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки .
На підставі висновків перевірки, ГУ ДПС у Житомирській області прийнято податкові повідомлення-рішення:
22.02.2021 підприємством було подано скаргу № 22/02 до ДПС про скасування податкових повідомлень-рішень.
Позивач вважає спірні рішення протиправними, тому звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України.
Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (тут і в подальшому в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України бюджетне відшкодування відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів ( у т.ч. у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ)ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у т.ч. інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).
Пунктом 200.1 ст.200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п.200.3 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п. 201.10. ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
В контексті наведеного суд відмічає, що податковий кредит є правом платника податку щодо зменшення податкових зобов`язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних. Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послу), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій.
Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Із системного аналізу положень Податкового кодексу України слідує, що податкове законодавство дає право платнику податку на додану вартість на податковий кредит у разі придбання товарів та послуг, які будуть використовуватися ним в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності. А тому, придбання товарів та послуг платником податку на додану вартість для здійснення своєї господарської діяльності дає право на формування податкового кредиту.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Підставою для прийняття оскаржуваних рішень стало встановлене перевіркою порушення позивачем п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 1531268 грн. та завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного (податкового) періоду на суму 946 084 грн.
Зокрема, в акті перевірки зазначено, що ТОВ "Елітгран" в порушення п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України не включено до складу податкових зобов`язань суму ПДВ від вартості товарів (робіт, послуг), які були використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку у вересні 2020 року на 235 684 грн.
Такі висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що на запит ревізора надано акти списання ТМЦ, які не оформлені належним чином. Не надано товарно-транспортних накладних, наказів на відрядження, подорожніх листів, паспортів машиніста, норм списання ПММ; по рахунку 205 "Будівельні матеріали" відсутні дані по якому саме об`єкту було виконано поточний ремонт, хто проводив ремонтні роботи; по рахунку 207 "Запасні частини" відсутня інформація на який саме об`єкт (основний засіб) були списані ТМЦ; по рахунку 209 "Інші матеріали" відсутні дані по якому саме об`єкту було виконано поточний ремонт, хто проводив ремонтні роботи, тощо.
Підприємством не надано пояснення та документальне підтвердження щодо здійснення діяльності, з якою може бути пов`язано придбання ТМЦ. Крім того, підприємством у вересні 2020 року було отримано відповідно до податкових накладних товарно-матеріальні цінності, які призначаються для їх використання в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.
Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, з огляду на таке.
Згідно довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України основним видом діяльності ТОВ "Елітгран" є оброблення декоративного та будівельного каменю, інші види оптової торгівлі, діяльність автомобільного вантажного транспорту та здавання в оренду власного нерухомого майна.
Наказом директора підприємства від 03.01.2017 "Про проведення ремонту господарським способом" для проведення комплексу ремонтно-будівельних робіт з метою відновлення конструкцій та систем інженерного обладнання, підтримання експлуатаційних якостей гранітного цеху, що призведе в майбутньому до збільшення економічних вигід підприємства наказано:
1. Провести ремонтно-будівельні роботи з дотриманням всіх вимог з техніки безпеки, охорони праці та пожежної безпеки.
2. Витрати на проведення ремонтно-будівельних робіт визначити; капітальними інвестиціями,
3. Збільшення вартості основних будівель і споруд провести після повного закінчення ремонтно-будівельних робіт.
4. Провести ремонт господарським способом (власними силами працівників підприємства.
5. Залучити на договірних умовах кваліфікованих спеціалістів для проведення електромонтажних робіт та робіт підвищеної складності.
6. Відповідальним за проведення робіт призначити заступника директора.
Протягом 2019 року підприємством було списано ТМЦ, про що складено відповідні акти, які надавалися при проведенні перевірки та містяться в матеріалах справи. Зокрема:
акт списання ТМЦ по рахунку 201 "Сировина та матеріали" (склад) протягом 2019 року на суму 98 520 грн. (блоки із гранітів та габро);
акт списання ТМЦ по рахунку 203 "Паливо" (склад) протягом 2019 року на суму 666 083,22 грн. (ПММ);
акт списання ТМЦ по рахунку 207 "Запасні частини" (склад) протягом 2019 року на суму 355 976,30 грн (фільтри, олива, палець, фіксатор, коток опорний, коронка, адаптер, світильники, круг абразивний, підшипник роліковий);
акт списання ТМЦ по рахунку 209 "Інші матеріали" (склад) протягом 2019 року на суму 674 499,10 грн. (плитка ректиф, унітаз, фриз, плитка для підлоги, фіксатор, шурупи, профнастил, розетки, кабель силовий, дріт в`язальний, шнур поліамідний, лопата, мило господарське, вимикачі, тощо).
Зокрема, відповідно до акту від 02 грудня 2019 року були списані на виробничі господарські потреби підприємства, поточний ремонт техніки і обпаданням саме: верстат тросовий прямого різу, моделі КШМ-320, автомат шліфувальний кліннно-вижільний, моделі КШМ-320, верстат камневідрізний, моделі ФМД -2,0, верстат камневідрізний, моделі СКО-2 та інше на суму 355976,30 грн.
При цьому, матеріали були використані відповідно до основної діяльності підприємства - оброблення декоративного та будівельного каменю.
Суд відмічає, підставою для списання ТМЦ було проведення ремонтних робіт гранітного цеху відповідно до наказу директора підприємства від 03.01.2017. У зв"язку з проведенням капітального ремонту виробничих приміщень були придбані матеріали і сировина, які використовувались для будівництва, спорудження, створення необоротних активів.
Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що акти списання ТМЦ оформлені неналежним чином, оскільки наявність помилки у оформленні деяких первинних документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається , що фактичних рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов"язаннях платника податку у зв"язку з його господарською діяльністю мали місце. Зазначена правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом у при розгляді податкових спорів.
Вказані ТМЦ відповідно до даних бухгалтерського обліку було оприбутковано на рахунок 281 "Товари" на суму 1 178 421,98 грн. Станом на 30.09.2020 сальдо по рахунку 281 становить 1 178 421,98 грн.
Щодо доводів контролюючого органу про ненадання доказів проведення підприємством інвентаризації.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансового звіту, визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) .
Так, відповідно до п.2 ст.3 Закону № 996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст.10 Закону №996-XIV для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.
Наказом директора підприємства від 27.11.2017 №21 створено постійно діючу інвентаризаційну комісію.
Наказом підприємства від 27.11.2017 №22 наказано провести інвентаризацію активів та зобов"язань підприємства з цією метою здійснити перевірку:
основних засобів і нематеріальних активів; товарно-матеріальних цінностей, каси, розрахунків з дебіторами та кредиторами, бланк суворої звітності.
Проведення інвентаризації покласти на інвентаризаційну комісію. (а.с.136,164)
Підприємством у 2020 році було проведено інвентаризацію ТМЦ, про що складено акт інвентаризації від 23.11.2020.
Згідно акту станом на 01.11.2020 на складі підприємства знаходяться товарно-матеріальні цінності на суму 1178421,98 грн. (т.1 а.с.229)
Відповідачем не спростовано, що акт інвентаризації директором підприємства надавався перевіряючим.
Отже, доводи відповідача про не проведення позивачем інвентаризації під час проведення перевірки підприємства та ненадання відповідних документів на підтвердження проведення інвентаризації суд до уваги не приймає.
Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, у зв"язку із запровадженням карантину підприємство не змогло закінчити ремонтно-будівельні роботи, тому дані ТМЦ згідно акту інвентаризації зберігаються на складі підприємства.
Придбання вказаних матеріалів пов"язане з ремонтно-будівельними роботами, для створення комфортних умов працівників підприємства, створення їдальні, харчового блоку та для спортивного залу.
Таким чином, доводи відповідача про те, що частина списаних ТМЦ використана не в господарській діяльності підприємства та відсутність залишків даних ТМЦ на складі підприємства спростовані в ході розгляду справи дослідженими доказами та поясненнями сторін.
З огляду на це, у позивача був відсутній обов"язок нараховувати на частини списаних ТМЦ податкові зобов"язання з податку на додану вартість на суму 946 084 грн..
Крім того, у акті перевірки зазначено, що перевіркою достовірності і правильності визначення та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації суми податкового кредиту (рядок 17 (колонка Б) Декларації) встановлено завищення податкового кредиту на суму 1 893 026 грн.
Підприємством до перевірки за період з 01.07.2016 по 31.12.2018 та до заперечення, не було надано даних синтетичного та аналітичного обліку, жодного первинного документа (договори, накладні на оприбуткування товару, акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, сертифікати відповідності), які б підтверджували саме факт отримання ТМЦ (робіт, послуг).
Таким чином, перевіркою встановлено, що за період з 01.07.2016 по 31.12.2018 підприємством безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ на суму 1 485 395 грн.
Крім того, під час проведення перевірки та до заперечення не було надано первинні документи, які б підтверджували факт перевезення гранітних блоків за період з 01.01.2019 по 30.09.2020 від контрагентів-постачальників: ТОВ "Кар`єр "Дідковичі", Спільне українсько-іспанське підприємство "Іскор"; ТОВ "ЛІТ ОС", ТОВ "Лавіком", ТОВ "ЗАХІДНЕРУДПРОМ", ТОВ "Надра Інвест", ТОВ "Машбудпроект".
Під час проведення перевірки керівнику підприємства особисто під розпис було надано запити від 23.11.2020: про надання документів синтетичного та аналітичного обліку, первинних бухгалтерських документів; про надання документів щодо інвентаризації незавершеного виробництва, розрахунки собівартості реалізованих ТМЦ, опис процесу виробництва та порядок реалізації; про проведення інвентаризації в період проведення перевірки; про надання копій документів по контрагентам-постачальникам.
У результаті ненадання документів складено акти про ненадання документів.
З огляду на зазначене, перевіркою встановлено, що ТОВ "Елітгран" на порушення п. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України завищено податковий кредит за рахунок безпідставно віднесених до його складу сум ПДВ по податкових накладних від контрагентів-постачальників, по яких у ході перевірки не підтверджено саме факт отримання ТМЦ (робіт, послуг) на суму 1 893 026 грн.
Суд за такими висновками контролюючого органу не погоджується з огляду на таке.
Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу).
Загальний порядок формування податкового кредиту з ПДВ як для юридичних осіб, так і для фізичних осіб, зареєстрованих платниками ПДВ, регламентується ст. 198 Податкового кодексу, пп. "а" п. 198.1 якого визначено, що до податкового кредиту належать суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 Кодексу).
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів ( у т.ч. у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Судом встановлено, що на виконання наказу підприємства від 03.01.2017 "Про проведення ремонту господарським способом", в зв"язку з проведенням капітального ремонту виробничих приміщень були придбані матеріали і сировина, які використовувались для будівництва, спорудження, створення необоротних активів відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України.
Матеріали справи свідчать, що між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ "Елітгран" (Орендар) укладено договори оренди транспортних засобів з екіпажем від 01.03.2017, 01.01.2018, від 02.03.2019. У Договорі зазначено, що під екіпажем розуміється: машиніст, що пройшов відповідне навчання, отримав необхідні навички та перебуває в трудових відносинах з орендодавцем. Техніка використовується Орендарем для здійснення господарської діяльності. Передача оренди здійснюється за актом приймання-передачі.
Відповідно до договорів оренди обладнання від 02.01.2019 укладеного між ТОВ "Елітгран" (Орендар) та ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець), Орендар прийняв у тимчасове платне користування обладнання для обробки натурального каменю, яке є об"єктом власності Орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності. Найменування обладнання, яке передається за цим договором, його комплектність та технічні характеристики зазначаються в акті прийому-передачі, який є додатком до договору. Акт прийому-передачі підписується сторонами цього договору та є документом, який свідчить про факт і дату передачі обладнання Орендарю.
На виконання умов вказаних договорів сторонами складено акти прийому-передачі транспортних засобів в оренду та придбано у контрагентів-постачальників обладнання та матеріали, необхідні для ремонтно-будівельних робіт, що підтверджується також видатковими накладними, ТТН, рахунками на оплату.
На запит контролюючого органу позивачем було надано фрагменти журналу оредру "Головна книга" по рахункам матеріальним та рахункам 361 та 631, договори оренди техніки, акти прийому-передачі техніки, договори оренди обладнання, транспортних засобів, видаткові накладні, акт інвентаризації, акти списання ТМЦ, первинні документи по контрагентам-постачальникам ТОВ "АТЕЛЬЄ КЕРАМІКИ", ТОВ "ДІМ КЕРАМІКИ", ТОВ "ТД "ОЛАНВО", ТОВ "ВКП "СТАЛЕВИЙ СВІТ", ТОВ "ТД "С-Проф", ТОВ "Студія дизайну та декору", ТОВ "Лємма", ТОВ "БАЛТІК-ФОРКЛІФТ", ТОВ "ЮКРЕЙНІАН СЕЙЛ КЕЙ", ФОП ОСОБА_2 , ТОВ "Фітнес Трейдінг", ТОВ "Нова Колор".
Таким чином, суд вважає, що надані позивачем первинні документи в повному обсязі підтверджують факт отримання ТМЦ (робіт, послуг) по податкових накладних від контрагентів-постачальників на суму 1893026 грн. та наявність підстав для формування на відповідну суму податкового кредиту.
Щодо ненадання позивачем товарно-транспортних накладних на отримання блоків гранітних і габро, слід зазначити, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, а є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.
Надані до суду первинні документи по взаємовідносинам позивача з контрагентами в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов`язкові реквізити. Докази того, що ці первинні документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні.
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином, первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.
Придбані позивачем товари (матеріали) використані у господарській діяльності позивача, про що було зазначено вище. Вказані обставини підтверджені належними доказами. Усі витрати позивача з придбання товарів та послуг були об"єктивно необхідні позивачу для забезпечення господарської діяльності. Первинні документи, які були видані за договорами за своєю формою та змістом відповідають вимогам, які актами чинного законодавства встановлені для первинних документів.
Договірні відносини з контрагентами не порушують закон і не суперечать інтересам держави і суспільства, направлені на реальне настання правових наслідків взаємних прав та обов"язків між сторонами договорів.
Як вже зазначалося судом, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Отже, платником податку правомірно сформовано податковий кредит від постачальників, доведено факт отримання товару, що підтверджує реальність господарських операцій.
Підставою для прийняття вказаного податкового-повідомлення рішення став висновок контролюючого органу про порушення позивачем п.201.10. ст.201 ПК України, яке полягало у не здійсненні ним реєстрації податкових накладних на частину списаних товарно-матеріальних цінностей, які не використовувались в його господарській діяльності.
Водночас як попередньо судом встановлено, що такі висновки контролюючого органу про використання не в господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей на суму ПДВ 946084 грн., не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та були визнанні судом протиправними..
Пунктом 85.2 ст. 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язується надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно з п. 85.4 ст.85 ПК України, при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені коші первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Крім того, п. 85.8 ст. 85 ПК України встановлено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідно до п. 85.6 ст. 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати.
Зазначений акт підписується посадовою (службовою.) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Отже, лише у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт, який підписується і посадовою особою і платником податків. При цьому, у разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Відповідно до п.121.1 ст.121 Кодексу незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Як зазначає відповідача, під час проведення перевірки та до заперечення не було надано первинні документи, які б підтверджували факт перевезення гранітних блоків за період з 01.01.2019 по 30.09.2020 від контрагентів-постачальників: ТОВ "Кар`єр "Дідковичі", Спільне українсько-іспанське підприємство "Іскор"; ТОВ "ЛІТ ОС", ТОВ "Лавіком", ТОВ "ЗАХІДНЕРУДПРОМ", ТОВ "Надра Інвест", ТОВ "Машбудпроект".
Під час проведення перевірки керівнику підприємства особисто під розпис було надано запити від 23.11.2020:
про надання документів синтетичного та аналітичного обліку, первинних бухгалтерських документів;
про надання документів щодо інвентаризації незавершеного виробництва, розрахунки собівартості реалізованих ТМЦ, опис процесу виробництва та порядок реалізації;
про проведення інвентаризації в період проведення перевірки;
про надання копій документів по контрагентам-постачальникам: ТОВ "АТЕЛЬЄ КЕРАМІКИ", ТОВ "ДІМ КЕРАМІКИ", ТОВ "ТД "ОЛАНВО", ТОВ "ВКП "СТАЛЕВИЙ СВІТ", ТОВ "ТД "С-Проф", ТОВ "Студія дизайну та декору", ТОВ "Лємма", ТОВ "БАЛТІК-ФОРКЛІФТ", ТОВ "ЮКРЕЙНІАН СЕЙЛ КЕЙ", ФОП ОСОБА_2 , ТОВ "Фітнес Трейдінг", ТОВ "Нова Колор".
У результаті ненадання документів складено акти про ненадання документів від 25.11.2020 №43/30-06-07-01 .
Разом з тим, як зазначив в судовому засіданні представника позивача, на запит перевіряючих були надані всі необхідні первинні документи, які підлягали перевірці. Будь-яких зауважень при перевірці стосовно ненадання документів від осіб, що здійснювали перевірку не надходило. Щодо перевезення гранітних блоків, таке здійснювалося власними силами, ТТН не є у даному випадку обов"язковою.
Крім того, суд відмічає, що у матеріалах справи містяться документи, які вимагалися при перевірці.
Із зазначеного можна зробити висновок, що вказані документи були наявні при перевірці та надані посадовим особам контролюючого органу.
Докази того, що такі документи перевіряючим не надавалися або представники позивача відмовилися їх надати, матеріали справи не містять.
Також, суд зазначає, що наданий відповідачем акт не свідчить про те, що позивач відмовився надавати витребувані документи, оскільки в порушення вимог п.85.6 ст.85 ПК України, акт не містить підпису платника податків (представника), який відмовився надавати документи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем, як суб"єктом владних повноважень не виконано свого обов"язку відповідно до ст.77 КАСУ та доведено суду факт ненадання позивачем при перевірці витребуваних документів та з огляду на наявність таких у матеріалах справи.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
Суд вважає за потрібне наголосити на необхідність дотримуватися позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 53 рішення по справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Наведені в даній справі відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч цим вимогам КАС України відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню .
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос