Справа № 160/18209/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 жовтня 2021 року Справа № 160/18209/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Рябчук О.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2021 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради з вимогами:

-визнати протиправною та скасувати постанову № 22а/170621 від 17 червня 2021 року, винесену начальником Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради Ратич Надією Миколаївною по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 6 800,00грн. за ч. 2 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- визнати протиправним та скасувати припис Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 26.05.2021р. про усунення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 року зазначена справа розподілена судді Рябчук О.С.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року адміністративний позов залишено без руху та запропоновано позивачу у строк протягом 10-ти днів з дня отримання даної ухвали привести у відповідність до вимог ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву, а саме: надати до суду: заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

12.10.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з заявою про усунення недоліків та поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування заявленого клопотання позивачем зазначено, що строк звернення до суду було пропущено через звернення 06.07.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з вимогами щодо скасування оскаржуваних постанови та припису.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2021 року адміністративну справу № 932/5220/21 було направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.

20.08.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 932/5220/21 прийнято адміністративну справу до провадження та залишено без руху через недоліки адміністративного позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2021р. адміністративний позов у справі № 932/5220/21 повернуто позивачу через не усунення недоліків адміністративного позову та роз`яснено право позивача про повторне звернення до суду.

Позивачем зазначено, що вона не погоджується з висновками ухвали суду від 14.09.2021 року у справі № 932/5220/21 та наголошує на тому, що нею було у строк усунуто недоліки адміністративного позову, проте, суд не вважав таке виконання ухвали суду достатнім та повернув позовну заяву.

Вирішуючи дане клопотання по суті суд зазначає наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Необхідною умовою для реалізації права на звернення до адміністративного суду є пред`явлення адміністративного позову шляхом подання позовної заяви із дотриманням вимог, встановлених КАС України, насамперед, статтями 122, 160-161.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

В оскаржуваній постанові зазначено, що особа, яка за цією постановою притягується до адміністративної відповідальності, вправі оскаржити її до суду з урахуванням положень ст.ст. 287-289 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 повинна була звернутись із позовом до суду в порядку адміністративного судочинства в межах десяти днів після вручення копії оскарженої постанови.

З заявленого до суду клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду вказано, що вперше з позовною заявою про оскарження постанови № 22А/170621 від 17.06.2021 року та припису від 26.05.2021 року позивач звернулась 06.07.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Адміністративний позов прийнято судом на направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.

20.08.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву у справі № 932/5220/21 за позовом ОСОБА_1 залишено без руху через встановлення недоліків адміністративного позову.

Проте, позивачем зазначені недоліки адміністративного позову у встановлений судом строк не усунуто, що стало підставою для винесення ухвали про повернення адміністративного позову від 14.09.2021 року.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановленому законом.

Ухвала про залишення адміністративного позову без руху від 20.08.2021 року у справі № 932/5220/21 набрала законної сили 20.08.2021 року та є обов`язковою для виконання для учасників справи.

Невиконання вимог ухвали суду у встановлений судом строк стало підставою для застосування наслідків, що передбачені п. 1 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання позивача щодо незгоди з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі № 932/5220/21 про повернення адміністративного позову не приймається судом, оскільки така ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин вбачається, що ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на оскарження ухвали суду та ухвала набрала законної сили.

Необхідно зазначити, що пропуск строку передбаченого ч.5 ст. 122 КАС України не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено. За змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами. Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 240/12017/19 від 31.03.2021.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує. За умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулий період відповідач був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання та така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо соціального забезпечення. Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. Таким чином, позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку. Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як зазначено в пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також у рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим в пункті 47 Рішення ЄСПЛ, Високий Суд вказав, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі Мушта проти України зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Отже, у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.

Поряд з цим, суд зазначає, що позивачем, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, надано клопотання про поновлення строку звернення до суду. Та єдиним обґрунтуванням пропуску строку звернення до суду з відповідною заявою є невиконання вимог ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху та не погодження з мотивами суду, що викладені в ухвалі про повернення позовної заяви у справі № 932/5220/21.

Отже, враховуючи всі доводи у сукупності суд відмовляє в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнаня протиправною та скасування постанови № 22а/170621 від 17 червня 2021 року та не вважає причини пропуску строку, що викладені в зазначеному клопотанні, поважними.

Згідно з п. 1 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що станом на 13.10.2021 року вимоги суду, викладені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 р., не виконані, недоліки позову не усунені позивачем, суд вважає, що в даному випадку наявні всі передбачені законом умови для застосування наслідків, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи невиконання позивачем вимог ухвали суду та не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, позов слід повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 169, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови в частині позовних вимог про визнаня протиправною та скасування постанови № 22а/170621 від 17 червня 2021 року - повернути позивачу ОСОБА_1 .

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук