Справа № 580/264/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/264/21 Суддя першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури та ОСОБА_1 на проголошене о 10 годині 43 хвилин додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року, повний текст якого складено 24 червня 2021 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - Відповідач-1, Офіс ГП), Черкаської обласної прокуратури (далі - Відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 24.11.2020 року №73 про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнати протиправним та скасувати наказ Відповідача-2 від 23.12.2020 року №709к про звільнення Позивача з посади прокурора Смілянської місцевої прокуратури;

- поновити Позивача на посаді прокурора Смілянської місцевої прокуратури з 31.12.2020 року;

- стягнути з Відповідача-2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2020 року до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року позов задоволено повністю та, зокрема, стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 101 174,92 грн.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, яким стягнути з Черкаської обласної прокуратури та Офісу ГП на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 26 789,16 грн. у рівних частинах з кожного з відповідачів.

Додатковим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10 500,00 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що загальний розмір витрат є завищеним щодо іншої сторони спору через призму складності справи та витраченого адвокатом часу, що свідчить про те, що сума 10 500,00 грн. є співмірною і пропорційною.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Віповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про розподіл судових витрат відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що до детального опису робіт включені дії, які за своєю суттю не є правовою допомогою, а зусилля та час, витрачені на деякі з них, є об`єктивно завищеними. Зазначає, що складання договору про надання правової допомоги, а також обмін документами із замовником не належить до жодного з видів правової допомоги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою та встановлено строк для подачі відзиву на неї.

Крім того, не погоджуючись із додатковим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 16 289,16 грн. та ухвалити у цій частині нове, яким стягнути з Офісу Генерального прокурора та Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 289,16 грн. у рівних частинах по 8 144,58 грн. з кожного з відповідачів. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що Відповідачем-1 не заявлялося клопотання про зменшення розміру заявлених до присудження витрат, а викладені у поясненнях аргументи є загальними та абстрактними. Наголошує, що розмір гонорару у цій справі жодним чином не впливає на час, витрачений адвокатом. Підкреслює, що гонорар успіху, який у цій справі становить 16 289,16 грн., є складовою частиною судових витрат, а відтак повинен був бути присуджений судом пропорційно з обох відповідачів. Також зауважує, що умови укладеного договору передбачають розмір гонорару за представництво інтересів ОСОБА_1 на всіх етапах судового розгляду справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою, встановлено строк для подачі відзиву на неї та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.10.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що доводи відповідачів щодо заявленого клопотання про розподіл судових витрат є загальними і абстрактними та воно не містить прохання про зменшення розміру заявлених судових витрат. Зауважує, що фіксований розмір гонорару не потребує зазначення фактичної кількості часу, витраченої на надання послуг клієнту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Черкаська обласна прокуратура просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін. Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат. Указує, що відшкодовуватися мають лише витрат, що мають розумний розмір. Зауважує, що деякі послуги відображені двічі, а справа не є складною для представника Позивача, який виступає представником у трьох інших аналогічних справах.

У судовому засіданні представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги Позивача.

Представник Позивача просив задовольнити власну апеляційну скаргу, а проти задоволення апеляційної скарги Відповідача-1 заперечував.

Представник Відповідача-2 підтримав позицію Відповідача-1.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури необхідно задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підтвердження загальної суми понесених Позивачем витрат на правову допомогу у сумі 26789,16 грн надано: договір про надання правової допомоги від 08.01.2021 року №08/01/2021 (т. 2 а.с. 119-126); додаткову угоду від 18.01.2021 року №1 (т. 2 а.с. 127); рахунки-фактури від 18.01.2021 року №1, від 26.03.2021 року №2, від 22.04.2021 року №3, від 12.05.2021 року №4, від 20.05.2021 року №5, від 07.06.2021 року №6 (т. 2 а.с. 128-133); виписку з АТ КБ «ПриватБанк» (т. 2 а.с. 134); акт приймання-передачі наданих послуг від 11.06.2021 №1 на суму 10 500,00 грн (т. 2 а.с. 135-137).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 134, 139, 252 КАС України, прийшов до висновку про часткову обґрунтованість заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, оскільки їх понесення Позивачем в сумі 10 500,00 грн саме у межах розгляду цієї справи підтверджується матеріалами справи, окрім витрат в сумі 16 289,16 грн, що є гонораром успіху та які є завищеними.

З такими висновками суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Приписи ч. 1 ст. 139 КАС України визначають, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім того, колегія суддів, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.01.2021 року у справі № 120/3929/19-а.

Матеріали справи свідчать, що Відповідач-2 до суду першої інстанції подавав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовуючи його тими ж самими доводами, які викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу Позивача (т. 2 а.с. 146-149).

Перевіряючи обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат у розрізі видів наданих послуг, їх співмірності та розумності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (п. 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п. 2); представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 6).

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19).

Відтак, на переконання судової колегії, визначений судом першої інстанції розмір належної до присудження на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача-2 суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн відповідає складності цієї справи та є обґрунтованим з огляду на фіксування у договорі чіткого розміру гонорару адвоката - 7 500,00 грн та вартості участі в одному судовому засіданні 500,00 грн. Викладені в апеляційній скарзі Черкаської обласної прокуратури аргументи не дають підстав стверджувати, що такий розмір витрат є завищений, неспівмірний чи не відповідає складності цієї справи.

У свою чергу, окремо суд апеляційної інстанції зауважує, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Що стосується присудження з відповідачів «гонорару успіху» в сумі 16 289,16 грн, що складає 20% присудженого судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судова колегія вважає, що такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні з виконаною адвокатом роботою в суді першої інстанції, а їх відшкодування матиме надмірний характер, позаяк складає п`яту частину виплат, які відповідачі були зобов`язані сплатити на виконання судового рішення. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в частині присудження з відповідачів на користь Позивача гонорару успіху в сумі 16 289,16 грн необхідно відмовити.

Водночас, попри викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що додаткове рішення за своєю правовою природою є невід`ємною частиною рішення суду, яким завершено розгляд справи по суті. Відтак, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2021 року скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року та прийнято нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу ГП і Черкаської обласної прокуратури відмовлено повністю, то і підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на користь Позивача також відсутні. Викладене, у свою чергу, є самостійною підставою для скасування оскаржуваного у цій справі додаткового судового рішення із ухваленням нового про відмову задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, стягуючи з Черкаської обласної прокуратури витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн, діяв у відповідності до положень процесуального права. Однак подальше скасування судом апеляційної інстанції рішення суду із постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на правову природу додаткового рішення є безумовною і самостійною підставою для його скасування.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення правильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, однак подальше скасування рішення суду, щодо якого рішення у цьому провадженні є додатковим, є самостійною підставою для скасування останнього.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури - задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено « 11» жовтня 2021 року.