Справа № 420/3054/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3054/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14), Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова,1), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (, місцезнаходження: 65023. М. Одеса, вул. Садова.1-а), Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (65014, м.Одеса, вул. Успенська, 4) про визнання протиправними та скасування постанов №168760 від 25 листопада 2019 року; №169574 від 16 грудня 2019 року та №169575 від 16 грудня 2019 року, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 08 квітня 2020 року надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки в Одеській області № 168760 від 25 листопада 2019 року, № 169574 від 16 грудня 2019 року, № 169574 від 16 грудня 2019 року; стягнення з Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області за участю третьої особи сплачених штрафів по постановам № 168760 від 25 листопада 2019 року 2139 грн., № 169574 від 16 грудня 2019 року 9619 грн., № 169574 від 16 грудня 2019 року 9619 грн. на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

Ухвалою від 13 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є неправомірними, оскільки під час перевірки зроблений безпідставний висновок про перевищення вагових параметрів.

На думку позивача, інформація про вагові параметри транспортних засобів, щодо яких здійснювався ваговий контроль, в акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів може вноситися лише на підставі документа, автоматично сформованого відповідним ваговим обладнанням за результатами зважування (чека або талона зважування, квитанції тощо), однак такий документ відсутній.

Крім того, позивач зазначив, що перевозився сипучий вантаж (зерно- пшениця, кукурудза), що вбачається з товарно-транспортної накладної за загальною масою відповідно 43300 т, 40240 т, 39340 т при дозволених 44000 т для контейнеровозу. Але відповідачем не застосовувалась відповідна методика зважування сипучого вантажу, зі змісту акту неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використано відповідачем.

Також позивач звернув увагу, що чинним законодавством не передбачено, можливості надання дозволу великоваговим транспортним засобам для перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових обмежень на вісь.

Щодо додаткових порушень, зазначених в акті позивач повідомив, що посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортна накладна на час акту були оформлені.

Таким чином, позивач вважає, що достатньо підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов.

У зв`язку тим, що зазначені штрафи були сплачені у виконавчу службу, позивач вважав, необхідно здійснити стягнення сплачених штрафів на користь позивача.

До суду від Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 18632/20 від 13.05.2020 року), відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що Відділ не є належним відповідачем по справі, оскільки не є розпорядником відповідних коштів та не може їх повернути, так як відповідні кошти були перераховані стягувачу та до Державного бюджету України. Також відповідач звернув увагу, що не доведено незаконність штрафів та відсутнє відповідне судове рішення з цього приводу.

До суду 25 травня 2020 року від позивача надійшла уточнена позовна заява до відповідачів Державної служби України з безпеки на транспорті, Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, відповідно до якої позивач просив визнати протиправними та скасувати постанови Управління Укртрансбезпеки в Одеській області № 168760 від 25 листопада 2019 року, № 169574 від 16 грудня 2019 року, № 169574 від 16 грудня 2019 року; визнати стягнення коштів Другим Київським відділом Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі постанов протиправними, а сплату штрафів позивачем такою, що підлягає поверненню позивачу; стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області суми сплачених штрафів по постановам Управління Укртрансбезпеки в Одеській області: № 168760 від 25 листопада 2019 року 2139 грн., № 169574 від 16 грудня 2019 року 9619 грн., № 169574 від 16 грудня 2019 року 9619 грн. на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

Ухвалою суду, занесеною до протоколу підготовчого засідання від 25.05.2020 року вказану уточнену позовну заяву прийнято до провадження.

До суду надійшов відзив на позовну заяву Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що вантаж не повинен змішуватися під час руху, а водій зобов`язаний вибирати швидкість руху з огляду на дорожню обстановку та особливості вантажу. Відповідач просив звернути увагу, що транспортні засоби визнані великоваговими, а відтак перевізник повинен був мати в кожному випадку перевезень дозволи на проїзд великоваговим транспортним засобом, що підставою для притягнення до відповідальності у вигляді штрафу. Також відповідач зазначив, що ваги, якими проводилося зважування є повіреними та сертифікованими.

Також до суду надійшла відповідь на відзив Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (вхід. № 22043/20 від 10.06.2020 року), відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 10 червня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

До суду 30 червня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позивачем безпідставно ототожнюється орган Казначейства з державою, Державним бюджетом України та особою, яка спричинила шкоду. Також відповідач зазначив, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Крім того, відповідач звернув увагу, що незаконність застосування до позивача штрафних санкцій не доведена позивачем та стягнення сплачених позивачем сум штрафів призведе до нецільового використання бюджетних коштів.

Окрім того, відповідач звернув увагу на положення Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, яким визначено безспірне списання коштів державного або місцевого бюджету, а тому, на думку відповідача, у разі задоволення позову та скасування постанов, відшкодування фактично сплачених штрафів, які були зараховані до відповідного бюджету має відбуватись не за рахунок коштів ГУ ДКСУ в Одеській області, а згідно з процедури визначеної вказаним Порядком.

До суду від позивача надійшли письмові пояснення (вхід. № 27756/20 від 17.07.2020 року), в якому позивач звернув увагу, що в уточненій позовній заяві допущена описка а замість постанови № 169575 двічі зазначено постанову № 169574, та просив врахувати, що позивач просить визнати протиправними та скасувати постанови № 169575, № 169574 від 16 грудня 2019 року та № 168760 від 25 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про роз`єднання позовних вимог у справі.

Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі до одержання витребуваних у Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) доказів, а саме: надання інформації про подальше перерахування коштів по сплатам, які були здійснені на виконання оскаржуваних постанов.

Ухвалою, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 08 лютого 2021 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій воно було зупинено з підстав надання відповідачем витребуваних документів.

Так, до суду 07 жовтня 2020 року надійшли від Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витребувані документи, а саме: копії платіжних доручень, які ухвалою суду, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 08.02.2021 року залучено до матеріалів справи.

У свою чергу Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області подано суду заяву (вхід. № 47982/20 від 12.11.2020 року), в якій просило врахувати, що з наданих Відділом платіжних доручень вбачається, що було перераховано 18 700 грн., а не 21 3770 грн., як то просить стягнути на його користь позивач, та ці кошти були перераховані на кредитний рахунок відомчої ознаки « 45», який належить Державній службі України з безпеки на транспорті за кодом класифікації доходів бюджету зазначений рахунок віднесено до «Плата за ліцензії та сертифікати, що сплачується ліцензіатами за місцем здійснення діяльності», а не рахунком для зарахування коштів сплачених як штрафи. Тому, відповідач вважав, що у разі визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов, повернення коштів повинно відбуватися у межах Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Також позивачем надані письмові пояснення з приводу наданих доказів відповідачем (вхід. № 6684/21 від 10.02.2021 року), посилаючись на те, що направлення щодо проведення рейдової перевірки видано без відповідної правової підстави, оскільки у направленні відсутнє посилання на відповідний наказ Державної служби України з безпеки на транспорті. Також з матеріалів справи не вбачається, що при проведенні вагового контролю на пересувному пунктів, відповідачем було дотримано вимог щодо облаштування майданчику для встановлення такого пункту.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 16 лютого 2021 року задоволено частково клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про заміну неналежного відповідача на належного, та за відсутності згоди позивача залучено до участі у справі в якості другого відповідача Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки. Розгляд справи розпочато спочатку.

До суду 17 березня 2021 року надійшли додаткові письмові пояснення від представника позивача, в яких позивач зазначив, що згідно з ТТН перевізником вантажу був ТОВ «Райдо Транс Логістік», а ОСОБА_1 є власником автомобілів, який не може відповідати за допущені порушення.

Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у справі до поліпшення протиепідемічної ситуації в м. Одесі.

До суду 05 серпня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів, в якому позивач зазначив, що автомобілі були передані позивачем в оренду орендарю ДП «Трансшип-Тракс» для використання у господарській діяльності та за таких умов ФОП ОСОБА_1 не в змозі визначити перевізника, адже орендар ДП «Трансшип-Тракс» на власний розсуд має право використовувати надані в оренду транспортні засоби.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 09.08.2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 16.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 15 вересня 2021 року.

На судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів на судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, про що свідчать звіти про надсилання судової повістки електронною поштою та розписка.

Керуючись приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, ухвалою, що занесено до протоколу судового засідання від 15 вересня 2021 року вирішено продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 28 та 30 жовтня 2019 року співробітниками Укртрансбезпеки на підставі направлень на рейдову перевірку було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, що належать ФОП ОСОБА_1 марки DAF, номерний знак НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , за результатами якої встановлено перевищення вагових обмежень та складені відповідні акти: від 28.10.2019 року № 179656 щодо транспортного засобу за номерним знаком НОМЕР_2 , яким зафіксовано, що водій здійснював перевезення вантажу згідно з ТТН № 247 від 08.10.2019 року (копія додається) з перевищенням вагових обмежень на одиночну вісь, навантаження склало 11600 кг; від 30.10.2019 року № 197057 щодо транспортного засобу за номерним знаком НОМЕР_4 , яким зафіксовано порушення надання послуг з вантажних перевезень про що свідчить вантаж в кузові з т.з. перевищенням вагових норм, а саме: одиночна вісь 11, 8 т, також зазначено, що не оформлено посвідчення водія відповідної категорії, ТТН, індивідуально-контрольна книжка водія, індивідуальна картка водія до цифрового тахографу; від 30.10.2019 року № 197093 щодо транспортного засобу за номерним знаком НОМЕР_3 , яким зафіксовано надання послуг вантажних перевезень з перевищення вагових норм на одиночну вісь, допустимо 11 т, фактично 12, 06 т.

Суд встановив, що вказані порушення встановлено за допомогою вимірювальної техніки, які мають свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Суд встановив, що на підставі цих актів було розпочато розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на якій було запрошено позивача.

За результатами розгляду вказаних справ були прийняті Управлінням Укртансбезпеки в Одеській області постанови про застосування адміністративно- господарського штрафу, а саме: за актом перевірки № 179656 - постанова № 168760 від 25 листопада 2019 року про накладення штрафу в сумі 8500 грн., відповідальність передбачена ч. 1 абз. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»; за актом № 197093 - постанова № 16974 від 16 грудня 2019 року про накладення штрафу в сумі 8500 грн., відповідальність передбачена ч. 1 абз. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»; за актом № 197057 постанова № 169575 від 16.12.2019 року про накладення штрафу в сумі 8500 грн., відповідальність передбачена ч. 1 абз. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Суд встановив, що позивачем була подана скарга до Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову № 168760 від 27.11.2019 року. Проте суду не надано докази про результати розгляду вказаної скарги.

Судом досліджена копія ТТН № 247 від 08.10.2019 року (а.с. 23, т.1), ТТН № 3187 від 30.10.2019 року, № 3186 від 30.10.2019 року(а.с. 26, 27, т.1) та суд встановив, що перевізником зазначено ТОВ «Райдо Транс Логістік».

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі вказаних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу Другим Київським відділом Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавчі провадження ВП № 61583863, ВП № 61583674, ВП № 61491185, в межах яких були стягнуті з позивача кошти на погашення штрафів разом з виконавчим збором та прийняті постанови про закінчення виконавчого провадження.

Також суд встановив, що позивачем було передано в оренду транспортні засоби ДП «Трансшип Тракс» за договором автотранспортних засобів від 14.06.2019 року.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст. ст. 1, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення-перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно із п. п. 22.3, 22.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, перевезення вантажу дозволяється за умови, що він: а) не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; б) не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним; в) не обмежує водієві оглядовості; г) не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою; ґ) не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.

За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до п. 2, 4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до п.1.10 «Правил дорожнього руху», габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Згідно з п.3 «Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10.10.2013 року, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до п.п. 3, 15, 16, 18, 20 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів на інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п.5 «Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10.10.2013 року, працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом 6 пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху; 2) здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; 3) у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Згідно з п.2.42 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Так, суд встановив, що під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено, що рух автомобільними дорогами України здійснювався автомобілями, які належать ФОП ОСОБА_1 із перевищенням габаритно-вагових норм та у деяких випадках, без оформлення належним документів на перевезення.

На підставі актів перевірки, що підтверджує перевищення транспортними засобами нормативних вагових парламентів, та відсутність оформлення необхідних документів, Управлінням Укртансбезпеки в Одеській області прийнято відносно позивача оскаржувані постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу, відповідальність за що передбачена ч. 1 абз. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Оцінюючи наявні у справі докази, суд виходить із застосування таких норм матеріального права.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Таким чином, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачені види відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, які застосовуються до автомобільних перевізників.

Так, відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, як зазначено в частині 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, які були виявлені посадовими особами Укртрансбезпеки в ході перевірки, є автомобільний перевізник.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивач посилався на недоведеність здійснення габаритно-вагового контролю та відсутності методики щодо зважування сипучого вантажу.

Однак, надаючи оцінку документам на підставі яких прийняті оскаржувані постанови, а саме: акти перевірок, транзакцій вимірювання та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, суд доходить висновку, що такі доводи позивача є безпідставними та не обґрунтованими.

В актах перевірки зазначено, що водій з актами перевірки ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.

Суд зазначає, що позивачем не спростовано факт перевезення вантажу вказаними автотранспортними засобами в дні перевірки, їх зупинка працівниками Укртрансбезпеки та їх зважування.

Таким чином, із встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність дій щодо зважування транспортних засобів та встановлення перевищення вагових обмежень на одиночну вісь.

Також суд зазначає, що в ході підготовчого провадження позивачем надано додаткові пояснення про те, що ФОП ОСОБА_1 фактично не є перевізником, оскільки ним передано в оренду вказані транспортні засоби за договором оренди, укладеним з ДП «Трансшип-Тракс».

Оцінюючи надані доводи позивача суд виходить з такого.

Як зазначалось вище, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, які були виявлені посадовими особами Укртрансбезпеки в ході перевірки, є автомобільний перевізник.

Відповідно до п. 1.10 умов договору оренди автотранспортних засобів від 14.06.2019 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ДП «Трансшип-Тракс», сторони дійшли згоди, що в окремих випадках впродовж строку дії цього договору Орендодавець, як власник, вправі тимчасово вилучити із володіння та користування (з оренди) Орендаря певні транспортні засоби для їх використання у власній господарській діяльності з наступним поверненням в оренду. Тимчасове вилучення із оренди та наступне повернення в оренду транспортних засобів здійснюється за попереднім письмовим або усним узгодженням між орендарем та орендодавцем з наступним оформленням акту про вилучення ТЗ із оренди/акту повернення ТЗ в оренду. Документи, що оформлюються сторонами під час тимчасового вилучення із оренди або повернення не потребують нотаріального посвідчення.

Таким чином, умовами договору оренди передбачено можливість користування власними транспортними засобами власником під час перебування майна в оренді.

Суд встановив, що під час перевірки лише за одним транспортним засобом за номерним знаком НОМЕР_2 водієм була надана товарно-транспортна накладна № 247 від 08.10.2019 року на підтвердження перевезення вантажу, в якій було зазначено, що автомобільний перевізник є ТОВ «Райдо Транс Логістік», на підставі вказаної перевірки складено акт від 28.10.2019 року № 179656 та на підставі нього прийнято постанову № 168760 від 25 листопада 2019 року про накладення штрафу в сумі 8500 грн., відповідальність передбачена ч. 1 абз. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Тому суд доходить висновку, що за результатами перевірки транспортного засобу за номерним знаком НОМЕР_2 та розгляду справи за актом перевірки від 28.10.2019 року № 179656 відповідач помилково дійшов висновку про допущення порушення ФОП ОСОБА_1 , оскільки матеріалами перевірки підтверджено, що автомобільним перевізником у той день під час здійснення перевезення була інша особа.

З урахуванням встановлених судом обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування постанови № 168760 від 25 листопада 2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500 грн. є правомірними та належать задоволенню.

Щодо решт постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд доходить висновку, що позивачем не доведено, а матеріалами перевірок не встановлено, що позивач не був перевізником під час здійснення перевезення вантажу, коли транспортні засоби за номерними знаками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 були зупинені для вагового контролю.

Тому суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов за №№ 169574, № 169575 від 16 грудня 2019 року.

Щодо позовних вимог про визнання стягнення коштів Другим Київським відділом Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі постанов протиправними, а сплату штрафів позивачем такою, що підлягає поверненню позивачу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 цього Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є виконавчим документом.

Суд встановив, що за заявою стягувача, на підставі вказаних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу Другим Київським відділом Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавчі провадження ВП № 61583863, ВП № 61583674, ВП № 61491185.

З урахуванням того, що оскаржувані постанови є виконавчим документом за законом, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно відкрито виконавче провадження за вказаними постановами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Враховуючи, що на час вжиття державним виконавцем заходів щодо примусового виконання виконавчого документу, ці документи відповідали всім вимогам виконавчого документа, суд доходить висновку, що відстуні правові підстави для визнання стягнення коштів Другим Київським відділом Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі постанов протиправними.

Щодо позовної вимоги про визнання сплату штрафів позивачем такою, що підлягає поверненню позивачу та позовної вимоги про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області суми сплачених штрафів по постановам Управління Укртрансбезпеки в Одеській області: № 168760 від 25 листопада 2019 року 2139 грн., № 169574 від 16 грудня 2019 року 9619 грн., № 169575 від 16 грудня 2019 року 9619 грн. на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , суд зазначає, шо ці вимоги є безпідставними, оскільки суд встановив обставини правомірності прийняття постанов за №№ 169574, № 169575 від 16 грудня 2019 року.

Щодо постанови № 168760 від 25 листопада 2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500 грн. відносно якої суд встановив обставини її протиправності, суд зазначає, що питання про повернення надмірно сплачених коштів може бути розглянуто лише за умови набрання законної сили рішенням суду.

У свою чергу суд погоджується з позицією Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, що питання повернення надмірно сплачених коштів врегульовано Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Відповідно до п. 2, цей Порядок визначає процедури: повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі);

Відповідно до п. 5 цього Прядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Враховуючи вищевикладені та встановлені обставини, суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є безпідставними, а тому не належать задоволенню.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є частково правомірними та належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідачі, заперечуючи проти позову довели, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, та прийнятих рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з цим, судовий збір належать стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (, місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул.Успенська, 4) на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 840, 80 грн.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14), Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова,1), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (, місцезнаходження: 65023. М. Одеса, вул. Садова.1-а), Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (65014, м.Одеса, вул. Успенська, 4) про визнання протиправними та скасування постанов №168760 від 25 листопада 2019 року; №169575 від 16 грудня 2019 року та №169574 від 16 грудня 2019 року, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області № 168760 від 25 листопада 2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500 грн.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (, місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул.Успенська, 4) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко