Справа № 740/5008/21
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/5008/21
Провадження № 2-а/740/33/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

установив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Чернігівського окружного адміністративного суду позов, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Київської митниці Держмитслужби від 22 липня 2021 року, якою позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 419 706,75 грн; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, при цьому відповідачем неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в постанові, суперечать нормам чинного законодавства, а тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до договору доручення про надання митно-брокерських послуг № 10/07 від 10.07.2014 року, укладеного між позивачем і ТОВ «ТМН-ГРУП Україна», 17 травня 2021 року о 11:52 год. для митного оформлення та випуску у вільний обіг товарів, що ввозяться на митну територію України, а саме: вироби медичного призначення, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 респіраторної хвороби COVID-19; рукавички гумові в асортименті, позивач подав до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чайка» митну декларацію типу ІМ/40/ДЕ № UA100300/2021/012120.

У вказаній декларації у графі 31 позивач помилково задекларував товар - гумові рукавички в асортименті та мету - вироби медичного призначення, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 респіраторної хвороби COVID-19, які мають пільги зі сплати податку на додану вартість, а тому в графі 36 неправильно вказано преференцію.

Після повідомлення про призначення митного огляду товару 17.05.21 о 11:59 год., але до завершення процедури митного оформлення позивач цього дня о 15:29 год. подав заяву про відкликання митної декларації, в якій зазначив, що він у графі 36 неправильно вказав преференцію, тобто він самостійно виявив свою помилку та мав намір її усунути.

Не отримавши повідомлення про неможливість відкликання митної декларації, було проведено митний огляд, під час якого жодних порушень не виявлено.

18 травня 2021 року о 10:17 год. позивач отримав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100300/2021/00194X, де було зазначено, зокрема, що митна декларація від 17.05.2021№UA100300/2021/012120 не може бути оформлена із звільненням задекларованого товару від оподаткування податком на додану вартість, оскільки імпорт таких товарів не звільняється від сплати ПДВ; декларантом не дотримано вимоги пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224.

18 травня 2021 року о 10:27 год. після отримання картки про відмову позивач знову подав митну декларацію № UA100300/2021/012248, в якій усунуто самостійно виявлену ним помилку для митного оформлення цього ж товару, яка прийнята митним органом та по якій вже сплачені усі митні платежі у повному обсязі.

03 червня 2021 року головним державним інспектором відділу оперативного реагування № 1 (у м. Києві та Київській області) управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Київської митниці Держмитслужби - Данильченком Дмитром Костянтиновичем без присутності позивача та повідомлення ТОВ «ТМН-ГРУП Україна» складено протокол про порушення митних правил № 1033/10000/21, згідно з яким у діях декларанта наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України, що були направлені на неправомірне звільнення від податку на додану вартість у розмірі 7 % у повному обсязі в сумі 139 902,25 грн відповідно до 47 глави митної декларації № UA100300/2021/012120 від 17.05.2021 за умови сплати митних платежів у повному обсязі.

Відповідно до протоколу розгляд справи мав відбутися 24 червня 2021 року, проте переносився та оголошувалися перерви, тому постанова була винесена 22 липня 2021 року в режимі відеоконференції.

За результатами митного огляду та проведення митної перевірки під час митного оформлення митним органом відмовлено у митному оформленні за митною декларацією № UA100300/2021/012120 від 18.05.2021, про що виписано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2021/00194X.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л. О. від 16 серпня 2021 року передано за підсудністю до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області матеріали справи за позовом ОСОБА_1 .

Ухвалу мотивовано тим, що згідно із ч. 1 ст. 25 КАСУ адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Оскільки позивач у справі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , то справа підсудна Ніжинському міськрайонному суду Чернігівської області.

07 вересня 2021 року до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшла вказана адміністративна справа.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07 вересня 2021 року справу передано головуючому судді Шевченко І. М.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2021 року відкрито провадження в указаній справі, судове засідання призначено на 21 вересня 2021 року, 11-30 год.

21 вересня 2021 року судове засідання відкладено на 06 жовтня 2021 року, 16-00 год.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника; позов підтримав, просив задовольнити.

Від відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити повністю в задоволенні позову, пославшись на те, що відповідно до п. 34 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій», внесення змін або відкликання митної декларації у разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у митній декларації товарів не дозволяється.

Факт подання позивачем іншої декларації жодним чином не свідчить про намагання добровільно виправити свою помилку, а навпаки свідчить про бажання уникнути адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 485 МКУ.

У вказаній декларації у графі 31 задекларовано товар, що звільняє від сплати податку на додану вартість у розмірі 20 % та 7 % і відповідно до графи 36 декларації застосовано «203» преференцію зі сплати податку на додану вартість за товари, які виключені з переліку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 р. № 224 (зі змінами), зокрема, виключені постановою Кабінету Міністрів України від 07.04.2021 року № 336, яка набула чинності 15.04.2021 року.

Таким чином, ОСОБА_1 не виконав вимоги ст. 257, 266 МКУ, неправомірно застосувавши до вказаних товарів пільгу зі сплати податку на додану вартість при митному оформленні або стосовно яких не надано пільги щодо сплати митних платежів при ввезенні, а тому постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МКУ; накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 419 706,75 грн.

У судове засідання сторони не з`явися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Перевіривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 17 травня 2021 року о 11:52 год. позивач подав до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чайка» митну декларацію типу ІМ/40/ДЕ № UA100300/2021/012120.

У графі 31 вказаної декларації позивач задекларував товар - гумові рукавички в асортименті та мету - вироби медичного призначення, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 респіраторної хвороби COVID-19.

Після повідомлення про призначення митного огляду товару 17.05.21 о 11:59 год., але до завершення процедури митного оформлення позивач 17.05.21 о 15:29 год. подав заяву про відкликання митної декларації, в якій зазначив, що він у графі 36 неправильно вказав преференцію, тобто він самостійно виявив свою помилку та мав намір її усунути.

Не отримавши повідомлення про неможливість відкликання митної декларації, було проведено митний огляд, під час якого будь-яких порушень виявлено не було.

18 травня 2021 року о 10:17 год. позивач отримав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2021/00194X, де було зазначено, зокрема, що митна декларація від 17.05.2021№UA100300/2021/012120 не може бути оформлена із звільненням задекларованого товару від оподаткування податком на додану вартість, оскільки імпорт таких товарів не звільняється від сплати ПДВ; декларантом не дотримано вимоги пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224.

18 травня 2021 року о 10:27 год. після отримання картки про відмову позивач знову подав митну декларацію № UA100300/2021/012248, в якій усунуто самостійно виявлену ним помилку для митного оформлення цього ж товару, яка прийнята митним органом та по якій вже сплачені усі митні платежі у повному обсязі.

03 червня 2021 року головним державним інспектором відділу оперативного реагування № 1 (у м. Києві та Київській області) управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Київської митниці Держмитслужби - Данильченком Д. К. складено протокол про порушення митних правил № 1033/10000/21, згідно з яким у діях декларанта наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ст. 485 МКУ, що були направлені на неправомірне звільнення від податку на додану вартість у розмірі 7 % у повному обсязі в сумі 139 902,25 грн відповідно до 47 глави митної декларації № UA100300/2021/012120 від 17.05.2021 за умови сплати митних платежів у повному обсязі.

Постановою в справі про порушення митних правил № 1033/10000/21 від 22 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МКУ, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 419 706,75 грн.

Указану постанову мотивовано тим, зокрема, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ст. 257, 266 МКУ, неправомірно застосувавши до вказаних товарів пільгу зі сплати митних платежів, зокрема, преференційної стави зі сплати податку на додану вартість при митному оформленні або стосовно яких не надано пільги щодо сплати митних платежів при ввезенні. Дії декларанта направлені на порушення порядку дотримання вимог щодо застосування заходів тарифного регулювання, в частині застосування 203 преференції, а тому в його діях наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ст. 485 МКУ, що були направлені на неправомірне звільнення від сплати податку на додану вартість у розмірі 7 % в повному обсязі в сумі 139 902,25 грн згідно з 47 графою митної декларації від 17 травня 2021 року № UA100300/2021/012120.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями ст. 485 МКУ заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Диспозиція вказаної норми передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Тобто для притягнення до відповідальності згідно зі статтею 485 МКУ, у даному випадку необхідно довести факт заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Згідно із ч. 1 ст. 248 МКУ митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МКУ декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 2 ст. 264 МКУ передбачено, що митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно із ч. 8 ст. 264 МКУ з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Статтею 269 МКУ встановлено, що за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.

У разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у митній декларації товарів, транспортних засобів комерційного призначення внесення змін, відкликання та визнання недійсною цієї декларації до закінчення провадження у відповідних справах забороняються. Не порушується провадження у справах про порушення митних правил у випадках, якщо декларант або уповноважена ним особа самостійно звернулися до органу доходів і зборів з проханням про внесення змін до митної декларації відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.

З приписів ст. 268 МКУ, яка унормовує поняття помилки у митній декларації, слідує, що помилки у митній декларації: 1) допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті; 2) у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, посадові особи митних органів надають декларантам або уповноваженим ним особам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації; 3) якщо особа систематично (більше двох разів протягом місяця) допускає у митній декларації помилки, зазначені в частині першій цієї статті (крім орфографічних помилок), митний орган застосовує до такої особи санкції, передбачені цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Згідно із ч. 2 ст. 270 МКУ правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

За приписами статті 278 МКУ датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно з пп. а п. 1 ч.1 ст. 291 МКУ обов`язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими) при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 289 МКУ обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки орган доходів і зборів самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.

Згідно із ст. 352 МКУ для підготовки висновків за результатами перевірок посадовими особами органів доходів і зборів можуть використовувати, зокрема: документи, визначені цим Кодексом; податкову інформацію; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України. З метою здійснення митного контролю органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати інформацію щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України. Для підготовки висновків можуть бути використані матеріали, отримані від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності на запит органу доходів і зборів в порядку статті 334 цього Кодексу.

Справу про порушення митних правил стосовно позивача порушено митним органом після того, як позивач самостійно звернувся з повідомленням про неправильне зазначення відомостей у декларації, що суперечить вимогам ч. 10 ст. 269 МКУ, і не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до ст. 485 МКУ.

За твердженням позивача, зазначення ним неправильних відомостей у декларації відбулося помилково.

Суд вважає, що в діях позивача відсутній прямий умисел, про що свідчать його подальші дії щодо виправлення порушень. Негативні наслідки у вигляді ненадходження до державного бюджету мита не настали, тобто неправомірне звільнення від сплати митних платежів не відбулося, оскільки після самостійного виявлення помилки позивач подав іншу електронну митну декларацію із зазначенням правильних відомостей, що свідчить про відсутність в його діях умислу на звільнення від (зменшення) сплати податкових платежів при розмитненні товарів.

Суд відхиляє посилання відповідача на постанову КМУ, відповідно до якої не дозволяється внесення змін або відкликання митної декларації після надання декларанту або уповноваженій ним особі митним органом, якому подана така митна декларація, інформації про призначення митним органом митного огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення або перевірки документів на товари (крім випадків, коли після проведення зазначених митних формальностей порушень митних правил не виявлено).

Відповідно до правових позицій Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладених в постановах від 06 червня 2018 року в справі № 607/1866/17 та № 607/2391/17, для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 МКУ, необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №640/5082/17 вказав, якщо судами не встановлено подання позивачем неправдивих відомостей та документів чи приховування важливих для правильної класифікації товару даних, а декларування товару здійснювалось на основі наявних товаросупровідних документів та його технічного опису, то у митного органу не було підстав визнавати дії позивача такими, що спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що являє собою об`єктивну сторону передбаченого ст. 485 МКУ правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22 травня 2018 року (справа № 463/6189/15-а), згідно з якою якщо особою не вчинено дій, спрямованих на приховування дійсних відомостей про товар, то склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МКУ, відсутній.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 жовтня 2018 року в справі № 751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією статті 485 МКУ, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що таке правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Статтею 10 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно зі ст. 486 МКУ завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Статтею 487 МКУ встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Водночас, ч. 2 ст. 486 МКУ визначено, що провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням (внесенням подання прокурора).

Так, згідно із ч. 1 та 2 статті 508 МКУ у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи.

До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи).

Відповідно до вимог ст. 495 МКУ доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами.

Вказана норма кореспондується з нормою, визначеною ст. 251 КУпАП, відповідно до якої, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 489 МКУ вказано, що при розгляді справи про порушення митних правил посадова особа зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати як помилку у митній декларації, здійснену особою, яка не допускала їх систематично, що виключає її адміністративну відповідальність в цьому випадку.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 286 КАСУ передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, оскаржувана постанова - скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МКУ, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення (звільнення від) розміру митних платежів, що свідчить про відсутність в діях позивача складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МКУ, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАСУ судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАСУ).

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст. 134 КАСУ.

За правилами ст. 134 КАСУ за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2); розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

За подання адміністративного позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 454,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 59).

Згідно з наданими позивачем документами, а саме: договором про надання правничої (правової) допомоги від 27 липня 2021 року; звітом про виконані роботи за вказаним договором від 06 жовтня 2021 року; меморіальними ордерами від 02 серпня та 03 вересня 2021 року, позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, не є співмірним.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн та на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн, що є співмірним зі складністю справи, враховуючи обставини справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, у загальному розмірі 7 454,00 грн.

Указані вище судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 3, 5, 9, 77, 78, 139, 241 - 246, 286 КАСУ, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову в справі про порушення митних правил № 1033/10000/21 від 22 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 419 706,75 грн, - скасувати, провадження в справі про порушення митних правил - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України (; м. Київ, бульвар Гавела Вацлава) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 7 454 (сім тисяч чотириста п`ятдесят чотири) гривень судових витрат зі сплати судового збору та на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 11 жовтня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко