Справа № 380/8878/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8878/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним, дискримінаційним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладене у листі №5342 від 03.06.2019 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі спливу строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в тому числі якщо воно було прийнято але не передано;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі спливу строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон протиправними та дискримінаційними;

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не продовження виплати пенсії ОСОБА_1 з серпня 2019 на підставі спливу строку дії її паспорта громадянина України для виїзду за кордон протиправною та дискримінаційною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити усі неотримані ОСОБА_1 пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з серпня 2019 до фактичного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми починаючи з серпня 2019 до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії довічно;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області кошти в сумі 100000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу на підставі спливу строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є громадянкою України, постійно мешкає в Ізраїлі, після прийняття рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009, скориставшись правом на пенсію, отримала відповідні судові рішення, згідно з якими відповідач був зобов`язаний поновити їй виплату пенсії. Відповідно з отриманим позивачем судовим рішення, відповідач поновив виплату пенсії довічно. Проте, 12.06.2019 листом від 03.06.2019 №5342 відповідач повідомив позивача про своє рішення припинити їй виплату пенсії з 01.08.2019. Факт того, що незаконна перевірка терміну строку паспорту проводилась відповідачем після призначення та поновлення пенсій тільки стосовно громадян України, що постійно мешкають в Ізраїлі, та взагалі не проводиться стосовно громадян проживаючи в Україні, та те що саме результат цієї перевірки - закінчення строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, - був причиною припинення пенсій позивачу свідчить про заборонену ст. 24 Конституції України дискриміную прав позивача за ознакою, пов`язаною із його місцем проживання, в результаті якої істотно погіршений майновий стан цієї групи громадян в порівнянні з пенсіонерами, що проживають в Україні, яким виплата їх пенсії з цієї ж причини не припиняється. Припиняючи виплату ОСОБА_1 пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області порушило право позивачки на отримання пенсії, що є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася з вказаним позовом до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 про повернення позовної заяви повернуто скаржнику.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 про повернення позовної заяви в адміністративній справі №380/8878/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправними дій, рішення і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 21.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач позову не визнав. 02.07.2021 подав відзив на позовну заяву (вх. 47220). Зазначив, що позивач до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо поновлення та виплати пенсії з серпня 2019 не зверталась. Відповідно рішення про відмову Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не приймалось, отже, дії відповідача не можуть бути предметом оскарження в частині виплати пенсії позивачу з серпня 2019, які такі, що є передчасними. Згідно матеріалів пенсійної справи термін дії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 закінчився 15.07.2019. Відповідно розпорядженням Голови управління від 01.08.2019 виплату пенсії позивача було припинено. Як передбачено п.1.5 Порядку №22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію та за наявності в неї всіх необхідних документів. Однак, позивач із необхідними для поновлення виплати пенсії документами до Головного управління не зверталася. Отже, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача виплатити усі недоотримані позивачкою пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з серпня 2019 року є безпідставною, оскільки, поновлення пенсії позивача станом на сьогодні не проведено, адже позивачем не надано належних документів, передбачених Порядком №22-1. В свою чергу, позивач не заявляє вимоги у позовні заяві стосовно поновлення виплати пенсії. Позивачем не було додано жодних оригіналів документів, крім того позивачем не надано документів, що підтверджують місце проживання (реєстрації). Хоча Порядком №22-1 чітко визначено, що заява про призначення пенсії подається за місцем проживання (реєстрації). Однак, позивач в Україні не проживає і не зареєстрована. Тому, навіть відсутнє обґрунтування на підставі чого позивач звернулась саме в Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а не в інший Пенсійний фонд України. Зазначає, що виплата пенсії позивача була припинена Головним управлінням з підстав закінчення у позивача терміну дії паспорта громадянина України. Однак, позивачем станом на сьогодні не було надано Головному управлінню чинний паспорт громадянина України. А, отже, вказана вимога позивача є необґрунтованою. Також, відповідач не погоджується з вимогою про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., оскільки її відшкодування можливе лише у випадку доведення наявності такої шкоди, що позивачкою не здійснено. Враховуючи наведене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , дата видачі паспорту - 19.02.20120, дата закінчення строку дії паспорту - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі №813/722/18 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо призначення та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 27.12.2016 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 27.12.2016 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі ОСОБА_1 , з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 07.08.2018 №2984/03-07 повідомило представника позивача, що на виконання рішення суду у справі №813/722/18 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 27.12.2016 відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Факт призначення пенсії позивачу з 27.12.2016 підтверджується протоколом призначення пенсії та рішенням про призначення пенсії у пенсійній справі №63.

В подальшому, ГУ ПФУ у Львівській області листом від 03.06.2019 №5342 повідомило представника позивача, що згідно матеріалів пенсійної справи, термін дії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого гр. ОСОБА_1 , закінчується 15.07.2017. Для подальшої виплати пенсії на території України слід подати паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_1 чинний після зазначеної дати. Зазначило, що згідно з Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зокрема згідно п. 2.23 зазначеного Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і в копіях. Питання щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2019 буде розглядатись за умови подання чинного паспортного документа, що підтверджує особу пенсіонера та його належність до громадянства України.

Відповідно до розпорядження начальника Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №6 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Львівській області від 22.07.2021 № справи 63, призупинено виплату пенсії ОСОБА_1 до з`ясування і долучення документів, що підтверджують особу пенсіонера та його належність до громадянства України.

Спірним питанням у даній справі є правомірність зупинення виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області призначеної з 27.12.2016 позивачу пенсії за віком з підстав закінчення терміну дії документа, що посвідчує особу.

Вважаючи протиправними та дискримінаційними дії, бездіяльність та рішення відповідача щодо припинення виплати пенсії за віком, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003 ( далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), який передбачає, зокрема, що:

- пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. ( стаття 1 цього Закону);

- пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону ( частина друга ст. 45 цього Закону);

- виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. ( пункт 2 частини першої статті 49 цього Закону);

- нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. ( частина друга статті 46 цього Закону);

- у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 51 цього Закону).

Отже, суд звертає увагу, що позивач, як громадянин України, має право на виплату пенсії за умов досягнення нею пенсійного віку та наявності трудового стажу, відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також відповідного звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії, подання всіх необхідних документів в формі та порядку, що передбачені чинним на момент звернення законодавством України.

07.10.2009 рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 ( далі рішення КСУ № 25-рп/2009) пункт 2 ч. 1 ст. 49, друге речення стю 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в пункті 3.3. рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Таким чином, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009, ч. 1 ст. 49 та ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» містять наступну редакцію:

- «Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом" ( частина перша статі 49 цього Закону);

- «У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання". ( стаття 51 цього Закону).

Згідно з п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (пункт 4.1 Порядку № 22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Аналіз вищевказаних норм чинного законодавства свідчить про те, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими визначено, що виплата пенсії вказаній категорії громадян повинна проводитися незалежно від місця проживання такого пенсіонера.

При цьому, перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду, наведений у статі 49 Закону № 1058-ІУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 призначено пенсію з 27.12.2016.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі №813/722/18 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо призначення та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 27.12.2016 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 27.12.2016 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі ОСОБА_1 з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Суд зазначає, що фактично даним судовим рішення підтверджено право позивача на отримання пенсії.

На момент виконання рішення суду паспорт громадянина України для виїзду за кордон позивача, виданий на ім`я ОСОБА_1 , НОМЕР_1 був чинний до 15.07.2019.

Як випливає з матеріалів справи, виплата пенсії позивачу здійснювалась на розрахунковий рахунок в Ощадбанку.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону.

Відповідач не заперечує тієї обставини, що виплата пенсії позивачу з 01.08.2019 була припинена на підставі закінчення строку дії її паспорту громадянки Україні для виїзду за кордон.

Водночас, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як припинення на підставі закінчення строку дії паспорта громадянки Україні для виїзду за кордон.

Ні Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані інші закони у сфері пенсійного забезпечення не пов`язують право на одержання пенсії від наявності або відсутності у громадянина закордонного паспорту, або із закінченням строку його дії.

Якщо у відповідача були обґрунтовані сумніви в тому, що позивач втратив громадянство України, то самостійно відповідач не наділений компетенцією констатувати факт належності пенсіонера до громадянства України, або її втрати. Для цього відповідач має звертатись до компетентних органів із відповідним запитом, і тільки після отримання достовірних доказів втрати позивачем громадянства України, приймати рішення про припинення виплати пенсії.

Таким чином, виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено з підстав, що не передбачені ч. 1 ст. 49 ЗаконуЗакон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та без прийняття окремого обґрунтованого рішення, як це передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, призупинення виплати пенсії є протиправним, а, отже, виплата пенсії має бути поновлена.

Згідно ст. 18 Закону України «Про громадянство України» громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням.

Відповідно до п.4 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», заяви та інші документи особою, яка постійно проживає за кордоном, подаються до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.

Більше того позивачем подано суду копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 , виданого 19.02.2020, дата закінчення строку дії якого 19.02.2030. Згідно даного паспорта, ОСОБА_2 є громадянином України.

Отже, вказані обставини не можуть свідчить про втрату позивачем громадянства України, яке є умовою для отримання пенсійних виплат, які вже призначені відповідачем на підставі, зокрема, надано паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не подано документів, що підтверджують місце проживання (реєстрації) при призначенні пенсії, оскільки позивачу призначено пенсію на підставі рішення суду та було подано необхідний пакет документів, що підтверджується матеріалами, які знаходяться у пенсійній справі.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що вимога про визнання протиправними та скасування рішення про відмову у виплаті пенсії ОСОБА_1 від 03.06.2019 № 5342 задоволенню не підлягає, оскільки наведений лист відповідача не є рішеннями суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а зупинення виплати пенсії відбулося з 01.08.2019 без прийняття окремого обґрунтованого рішення.

Порушення прав позивача мало місце внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій щодо припинення виплати призначеної позивачу пенсії з 01.08.2019, відтак, достатнім та ефективним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2019 на підставі спливу строку дії її паспорту громадянина України для виїзду за кордон та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2019.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити усі неотримані ОСОБА_1 пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з серпня 2019 до фактичного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми починаючи з серпня 2019 до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії довічно, то суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. «Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що проведення розрахунку та виплати пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон України «Про індексацію грошових доходів населення»), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ (далі - Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати») підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати»).

За змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Строки виплати пенсії встановлені Законом України ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до частини 1 статті 47 якого пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що наразі виплату пенсії позивачу ще не поновлено, тому відсутні підстави вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам. Отже, вимоги про індексацію втрати частини доходів та компенсацію втрати частини доходів є передчасними.

Також суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов`язання виплачувати пенсію довічно. Виходячи із самого визначення поняття "пенсія", щомісячні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання виплати (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається такий вид забезпечення як пенсія не може встановлюватись, бо це суперечить самому визначенню та суті таким виплатам.

Щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області кошти в сумі 100000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу на підставі спливу строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, то суд зазначає таке.

Згідно з п. 3 постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 за № 4, моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження приниження її гідності чи доказів погіршення стану його здоров`я, які спричинили б понесення будь-яких витрат на таке лікування, не наведено позивачем і мотивів та розрахунку, з яких вона виходила при визначенні моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними доказами спричинення відповідачем моральної шкоди та не наведено обставин спричиненням моральної шкоди позивачеві саме у розмірі 100000,00 грн., а тому позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача відшкодувати моральні збитки у наведеній сумі задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі спливу строку дії її паспорту громадянина України для виїзду за кордон з 01.08.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.08.2019.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судових витрат у вигляді сплаченого при подачі позову судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 11.10.2021.

Суддя Потабенко В.А.