Справа № 320/7133/20
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року Київ справа №320/7133/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басай О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить скасувати постанову Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 01.07.2019 №135315 про застосування адміністративно-господарських санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач під час проведення перевірки транспортного засобу, дійшов помилкових висновків про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме ухвалив постанову з порушенням встановленого законодавством порядку, та помилково застосував не вірні норми законодавства про автомобільний транспорт.

Позивач зазначає, що факт проведення перевірки інспекторами Укртрансбезпеки на момент її проведення суб`єкту господарювання відомий не був.

Також, позивач зазначає, що документи, які на думку контролюючого органу повинні бути оформлені позивачем, є складовими паспорту маршруту, який розроблений та затверджений у встановленому порядку замовником (організатором) перевезень пасажирів.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова відповідачем була ухвалена незаконно, необґрунтовано та з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки позивач здійснює господарську діяльність в сфері пасажирського наземного транспорту шляхом здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, у зв`язку із чим, відповідно до ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", він, як перевізник нерегулярних пасажирських перевезень, має мати: ліцензію, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України, а водій автобуса: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг. Інші документи, а саме схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, індивідуально-контрольна книжка, для перевізника нерегулярних пасажирських перевезень, чинним законодавством не передбачена.

Згідно з ухвалою від 19.08.2020, суд залишив позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без руху, у якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення та встановив строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали позивачу. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Суд 21.09.2020 постановив ухвалу про відкриття провадження в даній адміністративній справі, визначив, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначив судове засідання.

Відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Стверджував, що під час проведення перевірки транспортного засобу Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 , за його кермом знаходився водій ОСОБА_1 , який не надав державному інспектору, для здійснення контролю, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, які відповідно до ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" повинні знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам. Також відповідач стверджує, що виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування про час і місце розгляду справи позивача. Разом з тим, позивач на розгляд справи не з`явився та не надав пояснення по суті порушень зазначених в акті, у зв`язку з чим Київське міжрегіональне управління Укртарансбезпеки мало обґрунтоване право проводити розгляд справи без участі позивача чи його представника.

Розглянувши позовну заяву, відзив відповідача на позов, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 з 24 листопада 1998 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид економічної діяльності - 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у. (т. 1, а.с. 17-18).

Позивачу 02.11.1999 видано ДАІ МВС-УВС РЕП ДАІ в Білій Церкві посвідчення водія серії № НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 23-24).

Як суб`єкт господарювання, ФОП ОСОБА_1 здійснює внутрішні перевезення пасажирів автобусами на підставі Ліцензії серії №266447, виданої державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті. В ліцензії зазначено, що видом діяльності позивача є: надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом (т. 1, а.с. 19).

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 25).

Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00783-02300-19 від 15.03.2019, казаний транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним (т. 1, а.с. 26).

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3269394 від 18.09.2019, укладеним між страховиком Директором Київської ОД ОСОБА_2 та страхувальником ФОП ОСОБА_1 предметом даного договору є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застраховано за договором (полісом) (т. 1, а.с. 27).

Між ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ОСОБА_3 (замовник) 06.06.2019 укладено договір, згідно якого перевізник зобов`язується здійснити перевезення пасажирів за маршрутом: М. Біла Церква - Київ (т. 1, а.с. 20).

Відповідно до копії квитанції ІІН: , ОСОБА_3 було здійснено оплату транспортних послуг (т. 1, а.с. 21).

Посадовою особою Управління Укртрансбезпеки в Київській області 06.06.2019 проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом, за наслідками якої складений акт перевірки (т. 1, а.с. 103).

Згідно з висновками акта, перевіркою встановлено порушення, а саме - надання послуг з регулярних пасажирських перевезень за маршрутом Кив - Біла Церква, про що свідчив трафарет.

Також не оформлено схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, індивідуально-контрольної книжки.

Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки 01.07.2019 прийнято постанову №135315, якою до позивача застосовано адміністративно-господарську санкцію у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн за правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, склад якого визначений у абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (т. 1, а.с. 104).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її оскарження.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

За змістом статей 238, 239 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф. Відповідно до частини першої статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до ст. 60 Закону №2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 ГК України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Відповідно до частини першої статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Отже, суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону №2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання, зокрема, фізична особа-підприємець.

За змістом ч. 7 ст. 6 названого Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, поміж іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п. 4 Положення №103, основним завданням Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація, державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Підпунктами 2, 19, 29 п. 5 відповідного Положення визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Абзацом 1 п. 8 Положення №103 визначено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про автомобільний транспорт", основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Даний Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до пунктів 2,3 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що:

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка;

- регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень;

- нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Абзацом 1 ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" закріплено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

- для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Отже, вимогами ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачений обов`язок водія, у разі здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях визначено Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (далі - Правила №176).

Відповідно до п. 51 Правил №176, нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

Згідно з п. 55 Правил №176, замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.

Договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки (п. 56 Правил №176).

Пунктом 61 Правил №176 передбачено, що під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті. Крім того, положеннями п. 51 Правил №176 закріплено, що нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

Згідно з ч. 15 ст. 6 Закону №2344, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки, зокрема, перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, зокрема, на те, що рейдова перевірка, проведена уповноваженими особами Укртрансбезпеки 08.01.2019 стосовно дотримання ФОП ОСОБА_1 як суб`єкта господарювання законодавства про автомобільний транспорт відбулася без його безпосередньої участі.

Оцінюючи такі доводи, суд керується наступним.

Згідно з п. 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

З матеріалів справи слідує, що контролюючий орган виніс оскаржувану постанову на підставі акта №144599, наявність якого стала відома суб`єкту господарювання з оскаржуваної постанови від 01.07.2019 №135315 під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Відповідно до абз. 1 п. 25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення не пізніше двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно з п.27 Порядку №1567, у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Отже, після складання посадовою особою органу державного контролю акта, в якому зафіксовано встановлені під час проведення перевірки порушення особою вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення не пізніше протягом двох місяців з дня його виявлення здійснюється розгляд справи про порушення.

Розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт можливий у відсутність уповноваженої особи суб`єкта господарювання лише у разі належного сповіщення суб`єкта господарювання про розгляд справи, а засобами сповіщення суб`єкта господарювання про розгляд справи про порушення визначено розписку чи рекомендований лист із повідомленням.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів які підтверджують, що ФОП ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом на підставі акта №144599.

Отже, відповідачем не було дотримано вимог вказаного Порядку №1567 щодо процедури розгляду акта перевірки про порушення ним законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило позивача законного права бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, висловити заперечення.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про автомобільний транспорт", автобусні маршрути за видами сполучень поділяються на: міські, приміські, міжміські, міжнародні. Автобусні маршрути за видами перевезень поділяються на: загального користування, спеціальних перевезень, нерегулярних перевезень.

Згідно з ч. 5 ст. 35 Закону України "Про автомобільний транспорт", перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Як вказано вище, абз. 1 ст. 39 Закону №2344 закріплено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документами для регулярних пасажирських перевезень є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

- для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Документами для нерегулярних пасажирських перевезень є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Матеріалами справи підтверджено наявність у ФОП ОСОБА_1 документів, що є вичерпними та достатніми для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень згідно з переліком, визначеним у ст. 39 Закону №2344, а саме:

- посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_2 , виданого Білоцерківським РЕП ДАІ ДАІ МВС-УМВС 02.11.1999, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;

- ліцензії від 21.08.2019 НОМЕР_5 , видана на необмежений термін;

- ліцензійної картки №819527 до Ліцензії від 21.08.2019 серії НОМЕР_5 відповідно до якої дозволений вид робіт згідно з ліцензією: внутрішні перевезення автобусами;

- договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, початковим пунктом маршруту якого була м. Біла Церква, кінцевим - м. Київ, автомобільним транспортом марки MERCEDES-BENZ, 2003 року випуску, за реєстраційним номером НОМЕР_1 ;

- протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00783-02300-19 від 15.03.2019, яким визнано транспортний засіб після технічного контролю технічно справним,

- полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3269394;

- квитанції ІІН: 228407139, яка підтверджує що ОСОБА_3 було здійснено оплату транспортних послуг.

Отже, судом встановлено на підставі наданих доказів, що ФОП ОСОБА_1 здійснював нерегулярні пасажирські перевезення.

Аналізуючи наведені обставини, які встановлені матеріалами справи, суд дійшов висновку, що контролюючий орган помилково застосував норми чинного законодавства, оскільки, зазначені в оскаржуваній постанові документи є обов`язковими для автомобільних перевізників, що здійснюють регулярні пасажирські перевезення, а позивач здійснює нерегулярні пасажирські перевезення.

З викладеного слідує, що оскаржувана постанова винесена суб`єктом владних повноважень з порушенням Порядку №1567, а сам контролюючий орган при винесені постанови помилково застосував норми чинного законодавства, які регулюють регулярні пасажирські перевезення.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги про визнання її протиправною та скасування є обґрунтованими, а адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 192 КАС України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 01.07.2019 №135315 про застосування адміністративно-господарських санкцій.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14, ) судові витрати у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.