Справа № 640/21740/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2021 року місто Київ №640/21740/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомМіністерства оборони України
доДепартаменту державної виконачої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправними дій, скасування постанови від 14.07.2021 ВП№64833991 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Міністерство оборони України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Київ з позовною заявою до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить суд визнати незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні (ВП №64833991) про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн. від 14.07.2021.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 по справі №480/4847/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, а саме:

- визнано неправомірним та скасовано рішення Міністерства оборони України, яке оформлене п. 18 протоколу № 20 від 14 лютого 2019 року та полягає у відмові в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На виконання судового рішення, як вказує позивач, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було розглянуто наявні документи ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, яке оформлено протоколом від 01.04.2021 №48.

Позивачем було подано до відповідача заяву від 09.04.2021 №248/3004 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним та фактичним виконанням рішення суду, однак, на думку позивача, у порушення вимог законодавства державним виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення винесена не була, проте була прийнята оскаржувана постанова, з якою позивач не погоджується та вважає її протиправною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.08.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №640/21740/21 з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено справу до судового розгляду та запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву, а також зобов`язано останнього надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №64833991.

На виконання вимог ухвали суду від 02.09.2021 від відповідача надійшли витребувані матеріали виконавчого провадження №64833991.

У судовому засіданні 04.10.2021, з урахуванням заяви представника позивача, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснено із урахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі №480/4847/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено.

Суд вирішив:

- визнати неправомірним та скасування рішення Міністерства оборони України, яке оформлене п. 18 протоколу № 20 від 14 лютого 2019 року та полягає у відмові в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_3 та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі №480/4847/19 залишено без змін.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 №480/4847/19 судом видано виконавчий лист від від 02.03.2021 №480/4847/19.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 16.03.2021 відкрито виконавче провадження №64833991 щодо виконання виконавчого листа №480/4847/19, виданого Сумським окружним адміністративним судом 02.03.2021, про зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_3 та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження №64833991 позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.04.2021 №9120-26-21, в якій просив останнього закінчити виконавче провадження №64833991 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення та винести відповідну постанову; не вживати заходів примусового характеру щодо стягнення штрафів з рахунків Міноборони.

Разом з тим, старшим державним виконавцем Григорян О.Г. прийнято вимогу від 15.04.2021 №64833991/20.1/3, якою зобов`язано Міністерство оборони України виконани рішення суду у спосіб та порядок, встановлений таким рішенням та в строк до 23.04.2021 надати державному виконавцю за адресою: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, інформацію та документи, що підтверджують виконання рішення суду.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 27.05.2021 ВП№64833991 за невиконання рішення суду без поважних причин на Міністерство оборони України накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 14.07.2021 ВП№64833991 за невиконання рішення суду без поважних причин на боржника Міністерство оборони України накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо виненсення постанови від 14.07.2021 ВП№64833991 про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн та саму постанову протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Відповідно статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, законодавцем передбачено негативні наслідки (штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 №522/6739/17.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 27.05.2021 ВП№64833991 за невиконання рішення суду без поважних причин на Міністерство оборони України накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Як зазначено відповідем у вказаній постанові, ознайомившись із текстом рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі №480/4847/19, встановлено, що судом визнано протиправною відмову стягувача в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України. При цьому мотивацією відмови є підстави, які не підтверджені належними доказами, натомість спростовані іншими доказами, наявними в матеріалах справи. У даному випадку у Міністерства оборони України є обов`язок призначити позивачу одноразову грошову допомогу чи відмовити в призначенні такої допомоги, але на законних підставах.

Надалі, у зв`язку з відсутністю у старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. відомостей щодо виконання боржником судового рішення у справі №480/4847/19, останнім, в рамках виконавчого провадження №.07.2021 винесено постанову про накладення на боржника штраф у розмірі 10 200,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частин першої та другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Так, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 14.07.2021 на Міністерство оборони України накладено штраф на користь держави у розмірі 10 200,00 грн. в порядку статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач вважає, що ним було виконано рішення суду від 04.05.2020 у справі №480/4847/19 у повному обсязі та прийнято рішення від 01.04.2021 №48 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.04.2021 №48 в акті службового розслідування ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2017 зазначено, що смерть є наслідком вчинення самогубства.

Разом з тим, суд враховує висновки суду, викладені у рішенні від 04.05.2020 №480/4847/19, де зазначено про те, що акт службового розслідування та постанова слідчого про закриття кримінального провадження, яка скасована в судовому порядку, не можуть бути враховані як докази на підтвердження обставин загибелі сина позивачки, оскільки вони суперечать іншим доказам у справі, які спростовують факт самогубства, а саме висновку Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №403 від 06.02.2017 р. та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 4-рс від 16.02.2017 р., відповідно до яких поранення та причина смерті солдата ОСОБА_2 пов`язані з проходженням військової служби.

При цьому, відповідачем у своєму рішенні від 01.04.2021 №48 проігноровано вищевикладені висновки, оскільки останнім вказанано на те, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок самогубства, у зв`язку з чим Комісія прийшла до висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги батькам загиблого.

Крім того, у рішенні суду від 04.05.2020 у справі №480/4847/19 суд зазначив про те, що на виконання в примусовому порядку рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 р. у справі № 480/4847/19 відповідач 14.02.2020 р. розглянув за заявою позивача матеріали про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина та повторно відмовив у призначенні такої допомоги. Рішення про відмову оформлене протоколом № 20 пункт 18 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.02.2020 р. та мотивоване тим, що в акті службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2017 р. не внесено зміни щодо обставин загибелі військовослужбовця, у висновку ЦВЛК ЗСУ від 06.02.2017 р. № 403 не змінено причинний зв`язок смерті, а матеріалами досудового розслідування не спростовано факт самогубства. При цьому, як уже зазначалося вище, постанова про закриття кримінального провадження Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.09.2017 р. була скасована ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області та направлено кримінальне провадження начальнику Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області для відновлення досудового розслідування.

Дослідивши рішення Міністерства оборони України від 01.04.2021 №48 судом встановлено, що підстави для відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є тотожними підставам, зазначеним у протоколі № 20 пункту 18 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.02.2020.

На переконання суду, позивач, мотивуючи відмову, викладену у протоколі комісії від 01.04.2021 №48, посилається на підстави, які не підтверджені належними доказами, проігнорувавши висновки суду, викладені у рішенні від 04.05.2020 у справі №480/4847/19, в якому суд вказав на те, що у даному випадку у відповідача (Міністерства оборони України) є обов`язок призначити позивачці одноразову грошову допомогу чи відмовити в призначенні такої допомоги, але на законних підставах.

При цьому, суд вважає, що Міністерство оборони України відмовило ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги без належних на те підстав, не врахувавши висновки суду, викладені у рішенні від 04.05.2020 №480/4847/19.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також з урахуванням того, що судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами факт невиконання Міністерством оборони України рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 №480/4847/19, на виконання якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №64833991, зокрема, щодо зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд приходить висновку про правомірність постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірність вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Міністерства оборони України у справі №640/21740/21 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.