Справа № 380/16873/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

11 жовтня 2021 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Клименко О.М., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича про визнання дій протиправними і незаконними, зупинення виконавчого провадження, зняття арешту з майна, відшкодування матеріальної та майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича (Відповідач), в якому просить:

- прийняти мою заяву до провадження;

- визнати дії приватного виконавця Яцишина А.М. протиправними і незаконними;

- зупинити дію виконавчого провадження;

- зняти арешт з мого майна;

- визначити відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої виконавцем у розмірі 400000,00 грн. на мою користь;

- визначити суму судового збору для сплати за рахунок відповідача.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що наприкінці березня 2021 року, коли її повідомили у банку про причину заблокування карткового рахунку, вона випадково дізналася про те, що стала учасником виконавчого провадження. 05 квітня 2021 року позивачка отримала листа від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича, зі змісту якого з`ясувала, що приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий лист № 461/9894/20 від 10 березня 2021 року, виданий Галицьким районним судом м. Львова про примусове стягнення з позивачки заборгованості у сумі 818670,50 грн. на корить банку. У свою чергу приватний виконавець прийняв дві постанови про накладення арешту: однією наклав арешт на квартиру позивачки за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 ; другою наклав арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка є заставним майном. Позивачка зазначає, що унаслідок прийняття цих постанов були заблоковані її картковий та розрахунковий рахунки, що позбавило її можливості нормально працювати, займатися підприємницькою діяльністю та здійснювати необхідні розрахунки. На думку позивачки, приватний виконавець навмисно вчиняв перепони для своєчасного отримання нею матеріалів та документів виконавчого провадження, у зв`язку з чим порушив її конституційні права.

Відтак, уважаючи дії приватного виконавця незаконними, та, будучи переконаною, що накладений приватним виконавцем арешт на майно належить зняти, позивачка звернулася з цією заявою до суду.

При постановленні ухвали, суддя враховує наступне.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення публічно-правового спору міститься у пункті 2 частини першої статті 4 КАС України, згідно з яким публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Аналізуючи наведені вище норми права, суддя відзначає, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, а участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Ці положення не поширюють свою дію на правові ситуації, які вимагають інших форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту першого частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

При цьому згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Як слідує з матеріалів заяви позивачки, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2021 року у справі № 461/9894/20 позовні вимоги акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 818670 (вісімсот вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят) грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) судовий збір у розмірі 12280,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100 грн.

На виконання указаного рішення суду Галицький районний суд 10 березня 2021 року видав виконавчі листи № 461/9894/20.

19 березня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин А.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 461/9894/20, виданого 10 березня 2021 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) заборгованості за кредитним договором в розмірі 818670 (вісімсот вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят) грн. 50 коп. та судового збору у розмірі 12280,10 грн. виніс постанову ВП № 64893158 про арешт майна боржника, якою, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», постановив накласти арешт на майно: квартира АДРЕСА_3 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Також 12 травня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин А.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 461/9894/20, виданого 10 березня 2021 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) заборгованості за кредитним договором в розмірі 818670 (вісімсот вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят) грн. 50 коп. та судового збору у розмірі 12280,10 грн. виніс постанову ВП № 64893158 про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», постановив описати та накласти арешт на майно: квартиру АДРЕСА_4 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

З цього приводу суддя зазначає наступне.

Абзацом першим частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відтак, інші особи (що не є сторонами виконавчого провадження), які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що прямо передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Проте у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Так, відповідно до статті 447 розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У межах виконавчого провадження № 64893158 приватний виконавець здійснює виконання судового рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2021 року у справі № 461/9894/20, яке ухвалене відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (у порядку цивільного судочинства).

У цьому виконавчому провадженні позивачка є його стороною, а саме боржником.

За таких обставин, у спірному випадку закон для позивачки, як сторони у виконавчому провадженні з виконання судового рішення Галицького районного суду м. Львова, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (у порядку цивільного судочинства), імперативно передбачає такий спосіб судового захисту, як оскарження боржником рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Оскільки порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (у порядку цивільного судочинства), імперативно передбачений у ЦПК України (розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень»), то у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція.

Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 707/28/17-ц та постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, яку суд враховує відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Таким чином, суддя, ураховуючи суть спірних правовідносин, та їх суб`єктний склад доходить висновку про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення у порядку цивільного судочинства.

Окремо суддя звертає увагу на те, що зі змісту Довідки від 07 червня 2021 року, складеної за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича слідує, що 18 березня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин Андрій Миколайович виніс:

- постанову про відкриття виконавчого провадження № 64893158 з виконання виконавчого листа № 461/9894/20, виданого 10 березня 2021 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором в розмірі 818670,50 грн. та судового збору у розмірі 12280,10 грн.;

- постанову про відкриття виконавчого провадження № 64892898 з виконання виконавчого листа № 461/9894/20, виданого 10 березня 2021 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2100,00 грн.

18 березня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин Андрій Миколайович виконавчі провадження № 64893158 та № 64892898 об`єднав у зведене виконавче провадження № 64894443.

З цього приводу суддя зауважує, що сама наявність зведеного виконавчого провадження не свідчить про адміністративну юрисдикційність оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця. Визначальним критерієм для віднесення спору до адміністративної юрисдикції є наявність у зведеному виконавчому провадженні судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, чи рішень інших (не судових) органів, якщо ці рішення підлягають примусовому виконанню.

У спірному випадку виконавчі провадження № 64893158 та № 64892898, які об`єднані у зведене виконавче провадження № 64894443, відкриті приватним виконавцем щодо примусового виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2021 року у справі № 461/9894/20, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (у порядку цивільного судочинства). У межах вказаного зведеного виконавчого провадження не виконуються судові рішення, ухвалені за правилами різних юрисдикцій, чи будь-які рішення інших (не судових) органів, які підлягають примусовому виконанню.

Відтак, підстави для вирішення цього спору у порядку адміністративного судочинства з мотивів об`єднання приватним виконавцем виконавчих проваджень № 64893158 та № 64892898, в межах яких на майно позивачки накладено арешт, у зведене виконавче провадження № 64894443 також відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у змісті своєї заяви позивачка серед іншого просить визначити відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої виконавцем у розмірі 400000,00 грн. на свою користь.

За змістом частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки суддя дійшов висновку, що цей спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися у порядку цивільного судочинства, то й вимоги позивачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої виконавцем у розмірі 400000,00 грн., зважаючи на приписи частини 5 статті 21 КАС України, також не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, суддя доходить висновку, що у відкритті провадження у цій справі належить відмовити на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.

Оскільки при поданні заяви позивачка не сплачувала судовий збір, підстави для його повернення у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 170, 248, 256, 294, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 380/16873/21 за заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича про визнання дій протиправними і незаконними, зупинення виконавчого провадження, зняття арешту з майна, відшкодування матеріальної та майнової шкоди.

Роз`яснити позивачці, що цей спір має вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачці, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.