Справа № 480/1844/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2021 р. Справа № 480/1844/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представників відповідача - Єрьоменка Д.Ю., Шевченка В.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (т.2, а.с.123-125) просив:
1) визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;
2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 16 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з відрахуванням раніше проведених виплат;
3) визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, у лютому 2016 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889;
4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення у лютому 2016 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, з відрахуванням раніше проведених виплат;
5) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2014 - 2016 роки;
6) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2014 - 2016 роки;
7) визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 рік, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;
8) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, з відрахуванням раніше проведених виплат;
9) визнати протиправними дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2011 - 2012 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;
10) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію з січня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу;
11) визнати протиправними дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період із серпня 2010р. до грудня 2016р. у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому 30 відсоткового розміру від посадового окладу.
12) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум (в місяцях фактичної виплати) винагороду за бойове чергування за період з серпня 2010р. по грудень 2016р. згідно додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» із розрахунку 30% посадового окладу на місяць;
13) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом начальника Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 24.11.2016 № 226-ос позивача звільнено з військової служби в запас та виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24.11.2017. Однак, при цьому, ОСОБА_1 , як під час проходження військової служби, так і після звільнення з неї, у меншому ніж законодавчо визначеному розмірі виплачена вихідна допомога при звільненні, матеріальна допомога на оздоровлення у 2016 році, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 рік, надбавка за кваліфікацію за період 2011 - 2012 роки, та винагороди за бойове чергування за період із серпня 2010р. до грудня 2016р., а також не виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за період 2014р.-2016р.
Ухвалою суду від 15.03.2021 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.04.2021 (т.1 а.с.37-38), яке у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів у справі було відкладено на 28.04.2021 (т.1 а.с.63-34), яке, в свою чергу, ухвалою суду від 28.04.2021 також було відкладено на 25.05.2021 за клопотанням представника відповідача (т.1, а.с.101).
Представник відповідача, не погодившись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву (т.1, а.с.45-54), в якому просив відмовити у задоволенні вимог. Так, зокрема щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за період 2014-2016рр., вказав, що така компенсація надається за не використані щорічні основні відпустки (п. 1 ст.10-1), додаткові відпустки за виконання обов`язків військової служби в особливих умовах .... (п.4 ст.10-1), а також додаткової відпустки військовослужбовцям-жінкам. Однак така компенсація надається виключно: а) в рік звільнення, б) тільки військовослужбовцям, тобто особам які ще не виключені з військової частини та виконують обов`язки.
Тобто, нарахування компенсації за додаткові відпустки абз.3 п.14 ст.10-1 Закону №2011- XII не передбачає, а так само не регламентує нарахування компенсації особам, які вже звільненні з військової служби і в яких припинені правовідносини з військовою частиною. При цьому, Перелік № 702 також не передбачає механізму виплати компенсації у випадку невикористання додаткової відпустки.
Таким чином, норми спеціального законодавства України передбачають право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку виходячи з виплат останнього року служби. Підстав для нарахування компенсації, виходячи з виплат за всі роки служби, за які не використовувалася додаткова відпустка, законодавство України не передбачає.
Щодо виплати допомоги на оздоровлення вказав, що пунктом 3.7.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 (далі - Інструкція № 425), яка діяла на момент нарахування позивачу допомоги на оздоровлення, визначалось, що військовослужбовцям, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Підпунктом 3.7.4. Інструкції № 425 визначалось, що розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказ) про надання цієї допомоги.
Виходячи з зазначеного, з урахуванням пункту 8. Інструкції № 73, відповідачем цілком правомірно не включено щомісячну додаткову грошову винагороду до складу допомоги на оздоровлення за 2016 рік.
Щодо виплати надбавки за кваліфікацію, у відзиві вказав, що Адміністрацією Держприкордонслужби України, кожного року видаються накази «Про заходи з виконання бюджету на відповідний рік». Пунктом 12 даних наказів було передбачено, що додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з пунктами 3.13. 3.14, 3.15, 3.16, 3.18, 3.19, 3.20, 3.21, 3.22, 3.23, 3.24, 3.25 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425, виплачувати в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в розмірі 50 відсотків установленого відповідно до зазначеного пунктами розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу.
Таким чином, Сумським прикордонним загоном виплата надбавки за кваліфікацію позивача за 2 клас протягом 2011 - 2012 років здійснювався в межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Щодо винагороди за бойове чергування, вказав з посиланням на п.3.17.2. Інструкції № 425 у відзиві, що якщо застосувати арифметичний підрахунок щодо нарахування винагороди за бойове чергування позивача з урахуванням 4 відсотків посадового окладу: посадовий оклад 645 гривень; розмір виплати (відповідно до картки грошового забезпечення) за бойове чергування 32 гривні 25 копійок тобто: 645 / 32,25 = 20%, що в свою чергу дорівнює нормативно встановленому розміру 5% та в середньому складає 4-5 разів на місяць з несення служби.
Таким чином, твердження позивача про порушення Сумським прикордонним загоном порядку нарахування йому винагороди за бойове чергування не відповідають фактичним обставинам справи.
Щодо включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова №889) при розрахунку одноразової грошової допомоги, представник відповідача у відзиві вказав, що у розумінні постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294), Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73 (далі - Інструкція № 73) така допомога має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Щодо компенсації втрат частини заробітку вказав у відзиві, що відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року N 159 (далі - Порядок № 159) встановлено, що компенсація за втрату частини доходів проводиться виключно на грошові доходи, перелік яких чітко визначено, та які не мають разового характеру і які нараховані але невиплачені. Тобто, спірні надбавка за кваліфікацію та надбавка за бойове чергування мали разовий (не постійний) характер і вони не передбачені в переліку грошових доходів, за невиплату яких, виплачується компенсація.
Представник позивача, не погодившись з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві, подав відповідь на відзив (т.1, а.с.69-74), в якій просив задовольнити позов в повному обсязі, оскільки виходячи з нормативного регулювання спірних правовідносин позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача, викладені у відзиву не ґрунтуються на положеннях законодавства.
Так, з посиланням на практику Верховного Суду наголосив, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Оскільки перед звільненням на підставі Постанови № 889 додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Відтак, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.
Щодо виплати додаткових видів грошового забезпечення у розмірі 50% від законодавчо визначеного вказав, що посилання відповідача в цій частині ґрунтуються виключно на тому, що згідно наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України у відповідних роках» передбачено виплачувати додаткові види грошового забезпечення у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, однак, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, а Законом № 2011 передбачено повноваження Кабінету Міністрів України щодо встановлення військовослужбовцям розміру грошового забезпечення.
Також щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки вказав, що заперечення відповідача в цій частині обґрунтовуються власним тлумаченням норм законодавства. Однак, відповідач відповідно до абзацу 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію при звільнені за всі невикористані календарні дні додаткових відпусток, незалежно від їх виду у тому числі і за відпустку, передбачену п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702.
Ухвалою суду від 25.05.2021 та ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання підготовчі засідання відкладалися та в ньому оголошувалася перерва до 17.06.2021 та до 12.07.2021 відповідно у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів у відповідача та у Адміністрації Державної прикордонної служби України (т.1, а.с.227, 233).
Ухвалою суду від 12.07.2021 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.09.2021 (т.2 а.с.91), в якому було оголошено перерву до 30.09.2021 з метою витребування додаткових доказів у позивача та у Адміністрації Державної прикордонної служби України (т.2 а.с.98-99).
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача (т.2 а.с.122).
Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
В судовому засіданні, у тому числі з витягу з послужного списку (т.1 а.с.18-20), встановлено, що позивач проходив службу за контрактом у спірний період у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, який в подальшому перейменовано у 5-й загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України без зміни нумерації військової частини, у тому числі на таких посадах:
- у період з 2014 року по 21.06.2016 - інспектор прикордонної служби 3 категорії - дозиметрист відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " IV категорії (тип В) - згідно наказу начальника прикордонного загону від 06.07.2012 №344-ос;
- у період з 22.06.2016 по 24.11.2016 - інспектор прикордонної служби 3 категорії- інструктор кінологічного відділення відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " IV категорії (тип В) - згідно наказу начальника прикордонного загону від 21.06.2016 №104-ос.
Наказом начальника Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 24.11.2016 № 226-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас на підставі п. «б» (за станом здоров`я) п. 1 ч. 8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення Сумського прикордонного загону з 24.11.2017 (т.1 а.с.17).
При цьому, у вказаному наказі зазначено, що щорічну додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язаними з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я під час проходження служби у 2013 році ОСОБА_1 не використав. Визначено до виплати грошову компенсацію за невикористані 07 календарних днів щорічної додаткової відпустки під час проходження служби у 2013 році.
Надаючи правову оцінку правовим відносинам, що склались в даному випадку між сторонами у справі суд виходить з наступного.
Так, зокрема, що позовних вимог, що стосуються нарахування та виплати компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я йому за період з 2014 по 2016 рік судом враховано наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Закону України Про відпустки від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон Про відпустки) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей) військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 (далі - постанова №702) затверджено, зокрема, переліки військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку, згідно з додатком 4.
Додаток 4 до вказаної постанови містить перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.
Так, відповідно до п.п.5, 31 додатку 4 постанови №702 такі посади як:
- інспектор прикордонної служби 3 категорії - дозиметрист відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " IV категорії (тип В), яку займав позивач у період з 2014 року по 21.06.2016 (п.5);
- інспектор прикордонної служби 3 категорії- інструктор кінологічного відділення відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " IV категорії (тип В), яку займав позивач у період з 22.06.2016 по 24.11.2016 (п.31),
віднесені до посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, зокрема, тривалістю 7 календарних днів.
Відтак, позивач, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби, займаючи посади, зокрема, у період з 2014 року по 2016 рік, визначені додатком 4 до Постанови №702, під час проходження служби мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
При цьому, відповідачем не заперечувалося, що за час проходження служби у період з 2014 року по 2016 рік позивачу щорічна додаткова відпустка військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я у спірний період не надавалась, зокрема, в обсязі 20 календарних днів (т.2, а.с.221).
Відповідно до ч.ч.8, 14, 17-19, 21 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення (ч.8 ст.10-1).
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті (абз.2 ч.14 ст.10-1).
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз.3 ч.14 ст.10-1).
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (ч.17 ст.10-1).
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (ч.18 ст.10-1).
При цьому, дійсно, відповідно до ч.19 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (ч.21 ст.10-1).
При цьому, слід відмітити, що визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію), Про оборону України від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон Про оборону України).
Відповідно до абз.5 ст.1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону Про оборону України визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації дійсно припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.
Однак, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Так, норми Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Тобто, саме на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою №702 пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах за 20 календарних днів період служби з 2014 по 2016р.
Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 по зразковій справі №620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 рішення від 16.05.2019 залишено без змін.
Водночас у разі невикористання щорічної додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, така відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.
Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 4 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
При цьому, суд зазначає, що постановою №702 також затверджено Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
Пунктом 11 вказаного Порядку передбачено, що щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.
При цьому, судом критично оцінюються і не можуть бути сприйняті доводи відповідача, викладені у його відзиві на позовну заяву про те, що нарахування та виплата компенсації за додаткові відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я не можуть бути виплачені особам, які вже звільненні з військової служби і в яких припинені правовідносини з військовою частиною, оскільки право позивача щодо отримання грошової компенсації є абсолютним та не може бути обмежено, а таке нарахування та виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки є обов`язком відповідача.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2014 року по 2016 рік, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2014 - 2016 роки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012, №702 за 2014 - 2016 роки.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення у лютому 2016 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за 2013 рік, без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та зобов`язання нарахувати та виплатити зазначені виплати з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 суд виходить з наступного.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, частинами першою статті 9 якого обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою, третьою та четвертою статті 9 цього ж Закону установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Також відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної на момент виникнення правових відносин, далі Постанова КМУ №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до ч.1 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно із пп. 3.7.1, 3.7.4 п.3.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 р. N 425 (чинної на момент виникнення правових відносин, далі Інструкція №425) також передбачено, що військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Крім іншого, якщо вже зазначалось у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз.3 ч.14 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).
При цьому, відповідно до пп.4.9.10 п.4.9 Розділу ІV Інструкції №425, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Постановою КМУ від 13 березня 2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, що не заперечується відповідачем. Також відповідачем не заперечується право позивача на отримання грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення у відповідності до ч.1 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, виплаченої у лютому 2016р., а також на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за 2013 рік при звільненні.
У даній справі не є спірними обставини щодо виплати ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних років служби, а також грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення у лютому 2016р. та виплати грошової компенсація за 7 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2013р.
Натомість, спірним є склад грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру цих виплат.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу станом на момент звільнення нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22 вересня 2010 року № 889 (у редакції постанови КМУ від 13 березня 2013 року № 161) у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення (т.1, а.с.30).
Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісяця до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний (систематичний) характер.
Позиція відповідача щодо відмови від включення додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено вказані спірні виплати позивачу, ґрунтується на нормах Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 N73 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин, далі Інструкції №73), що виданий на виконання постанови КМУ від 22 вересня 2010 року № 889, положення якої застосовувались з 01.01.2016.
Зокрема, в пункті 3 Інструкції №73 вказується, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений). Пунктом 8 Інструкції №73 визначено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Згідно з пунктом 2 зазначеної Інструкції, виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Водночас, застосовуючи Інструкцію №73 як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, а також грошової допомоги на оздоровлення та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013р., відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Так, частиною четвертою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Міністру оборони України та керівникам центральних органів виконавчої влади надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.12.2020 у справі №240/1095/20, вирішуючи спір з аналогічних відносини. В даній справі Верховний Суд зазначив, що Суд ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць».
Оскільки з березня 2016р. до дня звільнення на підставі постанови КМУ №889 додаткова грошова винагорода нараховувалися і виплачувалися позивачеві щомісяця (т.1, а.с.30), підстави уважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Вказані висновки узгоджуються також з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.04.2021 у справі 380/2427/20.
За такого правового регулювання та обставин справи суд вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, а також грошову допомогу на оздоровлення у лютому 2016р. та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013р., щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, а відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог, що стосуються нарахування та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум, надбавку за кваліфікацію з січня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до Постанови КМУ №1294, 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу, а також, з урахуванням виплачених сум (в місяцях фактичної виплати) винагороду за бойові чергування за період служби: з серпня 2010р. по листопад 2016р. включно, згідно додатку № 25 до Постанови КМУ №1294 із розрахунку 4% від посадового окладу за кожне бойове чергування, але не більше 30% посадового окладу на місяць.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року за № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (п.3) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, згідно з додатками 25-28,33.
Так, відповідно до додатку №25 «Додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів» Постанови КМУ №1294 передбачено виплату щомісячної надбавки за кваліфікацію, відсотків посадового окладу особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, що мають клас другий 5%.
Також даним Додатком передбачено виплату щомісячної винагороди за бойове чергування (бойову службу), військовослужбовцям у частинах і підрозділах ракетних військ, у частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони України, розвідувальних(спецпризначення) з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) від 10 до 30 відсотків посадового окладу .
На виконання даної постанови прийнято Інструкцію №425, пп.3.13.1, 3.13.4 розділу ІІІ якої встановлено, що особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу. Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають відповідний клас кваліфікації та які призначені на вищі, рівнозначні або нижчі посади без зміни військово-облікової спеціальності, надбавка виплачується з дня видання наказу про призначення на ці посади. Зазначеним військовослужбовцям, призначеним на посади з іншими військово-обліковими спеціальностями, надбавка виплачується з дня видання наказу про підтвердження раніше присвоєної кваліфікації за новими військово-обліковими спеціальностями.
Також пп.3.17.1, 3.17.2 п.3.17 Розділу ІІІ Інструкції №425 передбачено, що військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, екіпажів літаків, вертольотів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, екіпажів кораблів, катерів за час бойового чергування (бойової служби) з охорони державного кордону України та виключної (морської) економічної зони України виплачується винагорода за бойове чергування (бойову службу).
Винагорода за бойове чергування (бойову службу) військовослужбовцям виплачується в таких розмірах на місяць:
екіпажів літаків і вертольотів за час бойової служби вночі (22-00 - 6-00), - 5 відсотків посадового окладу за кожний виліт з охорони державного кордону України та виключної (морської) економічної зони України, але не більше 30 відсотків на місяць;
іншим військовослужбовцям, які згідно з підпунктом 3.17.1 цієї Інструкції мають право на винагороду, а також військовослужбовцям, прикомандированим на прикордонну заставу (відділення відділу прикордонної служби), корабель, катер, судно наказами відповідних начальників (командирів), за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.
Судом встановлено, що позивачу з 01.01.2011 наказом від 25.11.10 №1002 було встановлено 2 клас за кваліфікацію, який підтверджений наказом від 25.11.2011 №1255 (т.1, а.с.24), однак, у період з січня 2011 по грудень 2012р. відповідно до інформації зазначеної в особистих картках грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2011р. та 2012р. надбавка за кваліфікацію 2 клас виплачувалася в розмірі 50% від розміру, передбаченому Постановою №1294 та Інструкцією №425, тобто не 5% від посадового окладу, а 2,5% посадового окладу 16,13грн. (т.1, а.с.24,25).
Також відповідно до інформації зазначеної в особистих картках грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2010р.-2016р., наказів Сумського прикордонного загону за вказаний період, а також витягів з розрахунково-платіжних відомостей (т.1, а.с.23-31, 151-226, т.2, а.с.106-120) позивачу було призначено та виплачено (у місяцях фактичних виплат) за період служби, зокрема, з серпня 2010р. по листопад 2016р. включно 5% від посадового окладу - винагороди за бойове чергування, у той час, як відповідно до Постанови КМУ №1294 та Інструкції №425 за час бойового чергування (бойової служби), передбачено виплати 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.
Представник відповідача, не заперечуючи факту виплат у меншому ніж встановлений розмір Постановою КМУ №1294 та Інструкцією №425 надбавки за кваліфікацію 2 клас, а також винагороди за більше ніж одне бойове чергування (у місяцях фактичної виплати), а також не надаючи доказів на спростування того, що у місяцях виплат, за період служби серпень 2010р. -листопад 2016р. у позивача було менше ніж 8 бойових чергувань, обґрунтовуючи свою позицію посилається на те, що наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про заходи з виконання бюджету» на відповідні роки, зокрема 2010р.-2016р. (т.2, а.с. 6-69, 128-219) було передбачено, що додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з пп.3.13 Інструкції №425 (надбавка за кваліфікацію), а також винагороду за бойове чергування виплачувати в межах затвердженого фонду грошового забезпечення, зокрема надбавку за кваліфікацію в розмірі 50% від установленого відповідно до зазначеного пункту розміру (в даному випадку не 5%, а 2.5% за 2 клас), та за бойове чергування (бойову службу) в розмірі 5% посадового окладу на місяць (т.2, а.с.11,46,131,142, 166-219), а не виходячи з норм Постанови КМУ №1294 та Інструкцією №425 - із розрахунку 4% від посадового окладу за кожне бойове чергування, але не більше 30%.
Суд не може погодитись з даними доводами, враховуючи наступне.
В силу частини другої статті 9 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Як вже зазначалось вище Постановою №1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, п.2 якої визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а пунктом 11 зазначеної постанови надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (до яких віднесено й Міністерство оборони) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
Дійсно, в пункті 7 Постанови № 1294 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Водночас, з прийняттям Інструкції №425 фактично упорядковано додаткові види грошового забезпечення, і з набранням нею чинності, а саме з 20.05.2008 положення пункту 7 Постанови N1294 щодо обмеження виплати додаткових видів грошового забезпечення не застосовуються. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.06.2016 у справі №21-2042а16 під час розгляду справи з аналогічним правовідносин, а також у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №808/8403/13-а.
Відтак, здійснюючи нарахування позивачу та виплату надбавки за кваліфікацію 2 клас з січня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі 50% від визначеного у додатку №25 до Постанови КМУ №1294, а також винагороди за бойові чергування за період служби: з серпня 2010р. по листопад 2016р. включно, у розмірі 5%, а не із розрахунку 4% від посадового окладу за кожне бойове чергування, але не більше 30% посадового окладу на місяць, відповідач діяв не у відповідності до вимог Постанови КМУ №1294 та Інструкції №425, а тому такі його дії не відповідають критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим суд вважає необхідним визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум, надбавку за кваліфікацію з січня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до Постанови №25 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу, а також, з урахуванням виплачених сум (в місяцях фактичної виплати) винагороду за бойові чергування за період служби: з серпня 2010р. по листопад 2016р. включно, згідно додатку № 25 до Постанови КМУ №1294 із розрахунку 4% від посадового окладу за кожне бойове чергування, але не більше 30% посадового окладу на місяць.
При цьому доводи представника відповідача, з посиланням на накази Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про заходи з виконання бюджету» на відповідні роки, зокрема 2010р.-2016р. (т.2, а.с. 6-69, 128-219), про правомірність виплату спірних виплат у меншому розмірі та саме у межах затвердженого фонду грошового забезпечення, не може спростувати висновок суду про протиправність вказаних дій, оскільки відсутність коштів не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати позивачу надбавку за кваліфікацію (2 клас) та винагороду за бойове чергування у повному розмірі, який встановлений Додатковим №25 Постанови КМУ №1294 та Інструкцією №425, які станом на момент проведення вказаних виплат були чинними та не скасованими, та які мають вищу юридичну силу порівняно з наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про заходи з виконання бюджету».
Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6- рп/2007).
Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Водночас, позивач просить зобов`язати нарахувати та виплати йому винагороду за бойове чергування по грудень 2016р. Враховуючи, що позивач був звільнений з військової служби наказом від 24.11.2016 та виключений зі списків саме з 24.11.2016, а в грудні 2016р. були виплачені лише кошти за попередній період, позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити винагороду за бойове чергування за грудень 2016р. задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.
Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі Закон України №2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у вказаному Законі України № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону України № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону України № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Враховуючи наведені положення, виходячи з того, що надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування є складовими грошового забезпечення, то у разі їх несвоєчасної виплати провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону України № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону України № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 :
- одноразової грошової допомоги при звільненні,
- допомоги на оздоровлення у лютому 2016 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,
- компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за 2013 рік, -
без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2014 - 2016 роки.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2011 - 2012 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не у повному обсязі винагороди за бойові чергування за період служби серпень 2010р. - листопад 2016 р.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :
- одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 16 календарних років,
- допомогу на оздоровлення за 2016р.
- компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 рік, -
з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з відрахуванням раніше проведених виплат.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012, № 702 за 2014 - 2016 роки.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум, надбавку за кваліфікацію з січня 2011 року по грудень 2012 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум (в місяцях фактичної виплати) винагороду за бойові чергування за період служби: з серпня 2010р. по листопад 2016р. включно, згідно додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із розрахунку 4% від посадового окладу за кожне бойове чергування, але не більше 30% посадового окладу на місяць.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не виплачених у повному обсязі надбавки за кваліфікацію та винагороди за бойове чергування за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11.10.2021.

Суддя І.Г. Шевченко