Справа № 464/6106/20
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 464/6106/20

категорія 112030400

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Панкеєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Коростенської міської Ради Житомирської області, Управління праці та соціального захисту населення про відмову в призначенні державної соціальної допомоги одиноким мамам від 24.07.2020 року;

- зобов`язати Коростенське Управління праці та соціального захисту населення поновити її на обліку як одиноку маму та зобов`язати виконавчий комітет Коростенської міської Ради Житомирської області, Управління праці та соціального захисту населення виплатити належну їй допомогу як одинокій мамі з часу припинення надання даної допомоги по теперішній час.

В обґрунтування позову вказано, що відповідач своїм рішенням від 24.07.2020 року відмовив їй в призначенні державної соціальної допомоги як одинокій матері у зв`язку з тим, що вона не працювала, не перебувала на обліку в центрі зайнятості, не здійснювала догляд за особою що потребує догляду попередні шість місяців, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям. Відмова базувалася на прийнятій 22.07.2020 року новій Постанові №632 Кабінету Міністрів України з питань виплати державної соціальної допомоги.

Позивач стверджує, що в даному випадку абсолютно не було враховано наступні обставини: дана допомога є єдиним джерелом фінансового забезпечення позивача та її неповнолітньої дитини; позивач достеменно виконала всі вимоги, поставлені Управлінням праці та соціального захисту населення і подала документи на переоформлення державної допомоги вчасно і в повному обсязі; документи було подано 13.07.2020 року, а нове законодавство було прийнято 20.07.2020 року (Постанова КМУ «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми»), і засідання виконкому Коростенської міської ради відбулося 24.07.2020 року, лише несприятливий збіг обставин призвів до виникнення колізії, коли закон, покликаний захистити дитину, був використаний всупереч її інтересам; всі заявники, які у зв`язку із продовженням строків карантину не подали документи на переоформлення, продовжували отримувати державну допомогу у повному обсязі. У зв`язку з вказаним, вважає рішення відповідача протиправним.

Ухвалою суду від 18 травня 2021 року відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи.

21 липня 2021 року до відділу документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 08.01.2020 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй допомоги на дитину, як одинокій матері.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення від 05.02.2020 ОСОБА_1 призначено виплату допомоги на дитину, як одинокій матері в сумі 2218,00 грн в період з 01.01.2020 по 30.06.2020.

13.07.2020 позивач звернулась з новою заявою для продовження виплати соціальної допомоги, як одинокій матері.

Повідомленням від 24.07.2020 №142 позивачу відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги у зв`язку з тим, що заявниця не працювала, не перебувала на обліку в центрі зайнятості, не здійснювала догляд за особою що потребує догляду попередні шість місяців, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям.

Рішенням відповідача від 25.07.2020 закрито особовий рахунок № НОМЕР_1 з 01.07.2020 у зв`язку з закінченням строку виплати. Вказано, що при зверненні за допомогою 13.07.2020 заявниця не має права на отримання допомоги.

Вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Приписами ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Частиною 4 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" встановлено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Серед видів державної допомоги сім`ям з дітьми пунктом 5 у статті 3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначено допомогу на дітей одиноким матерям.

Відповідно до ст.18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Згідно з ст.18-2 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.

Для призначення, виплати та припинення виплати допомоги на дітей одиноким матерям додатково застосовуються умови призначення, виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 (далі Порядок №1751).

Пунктом 35 Порядку №1751 визначено перелік документів, які подаються до органу соціального захисту населення для призначення допомоги на дітей одиноким матерям.

Згідно пункту 36 Порядку №1751 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною або дуальною формою у закладах загальної середньої, професійної (профссійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно.

Допомога виплачується протягом шести календарних місяців.

Слід звернути увагу, що постановою КМУ №632 від 22.07.2020 внесено зміни до Порядку №1751.

Зокрема, Порядок №1751 доповнено пунктами 35-1, 35-2.

Згідно з п.35-1 Порядку №1751 допомога на дітей одиноким матерям, яку призначено за умовами, що діяли до 30 червня 2020 р, (включно), виплачується до закінчення строку її призначення.

Відповідно до п.35-2 Порядку №1751 допомога на дітей одиноким матерям не призначається, якщо: у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених в абзацах одинадцятому - п`ятнадцятому цього пункту).

Допомога на дітей одиноким матерям у зазначеному випадку призначається, якщо особи протягом періоду, за який враховуються доходи: сплатили або за них сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців; доглядали за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного в медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку, за дітьми, хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, за дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідності, за особою з інвалідністю I групи, за особою з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, за дитиною з інвалідністю віком до 18 років, а також за особами, які досягли 80-річного віку; надавали соціальні послуги з догляду відповідно до законодавства.

Слід також зазначити, що пунктом 5 Постанови №632 визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 липня 2020 року.

Відтак, твердження позивача про неможливість застосування відповідачем норм законодавства з урахуванням внесених Постановою №632 змін визнаються необґрунтованими та безпідставними, оскільки звернення ОСОБА_1 від 13.07.2020 з метою виплати соціальної допомоги розглянуто 24.07.2020 та прийнято рішення в межах норм чинних на момент звернення позивача з відповідною заявою.

Так, згідно довідки №1673 від 14.07.2020 ОСОБА_1 як безробітна з 01.10.2019 по 30.06.2020 та на момент видачі довідки на обліку Коростенкського центру зайнятості не перебувала.

На запит відповідача ГУ ДФС в Житомирській області надало відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб, що свідчать про відсутність у особи за податковим номером ( ОСОБА_1 ) жодних доходів.

Наведені обставини свідчать, що ОСОБА_1 не працювала, не перебувала на обліку в центрі зайнятості, не здійснювала догляд за особою що потребує догляду попередні шість місяців, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що разом зі змінами у законодавство відбулась зміна трактування взаємодії понять безробіття та відсутності доходів у здорових повнолітніх осіб та наявності права на соціальний захист.

Оскільки за попередніх норм регулювання спірних правовідносин соціальна допомога надавалась в тому числі безробітнім особам, що не перебували на обліку в центрі зайнятості, тобто що і не намагались покращити соціальні умови свої та своїх дітей.

Надана позивачем довідка про перебування на обліку в Львівському міському центрі зайнятості з 21.09.2020 не може бути взята до уваги судом, оскільки постановлення на облік відбулось після прийнятого відповідачем рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги.

Відтак, вказана обставина не позбавляє права позивача у разі виконання всіх умов законодавства, звернутись з відповідною заявою на отримання допомоги, однак жодним чином не може вплинути на правовідносини сторін, що вже відбулись.

З огляду на наведене, судом не встановлено підстав для визнання протиправним і скасування рішення відповідача про відмову в призначенні державної соціальної допомоги одиноким мамам від 24.07.2020 року.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захиту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_2 ) відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва