Справа № 360/2760/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 жовтня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2760/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Кузнєцової Ганни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 до Біловодського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 28 травня 2021 року надійшла позовна заява адвоката Кузнєцової Ганни Петрівни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Біловодського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - відповідач, Біловодське відділення) з такими вимогами:

1) визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 27 травня 2019 року № 1222/40775/11790 про припинення щомісячної страхової виплати позивачу з 01 червня 2019 року;

2) зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати позивачу з виплатою усієї заборгованості за період її несплати, починаючи з 01 червня 2019 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Позивач з 01 червня 2019 року не отримує щомісячні страхові виплати.

Представником позивача до відповідача направлено адвокатський запит щодо з`ясування підстав невиплати щомісячних страхових виплат, у відповідь на який отримано лист від 12 березня 2021 року № 1136/02-3, яким повідомлено, що на підставі рішення Комісії при Управлінні соціального захисту населення Міловської РДА Луганської області від 13 травня 2019 року № 121 про відмову в проведенні страхових виплат Біловодським відділенням винесено постанову від 27 травня 2019 року № 1222/40775/11790 про припинення страхових виплат ОСОБА_1 з 01 червня 2019 року.

Позивач та його представник з таким рішенням не згодні, оскільки відповідач припиняючи щомісячну страхову виплату позивачу з 01 червня 2019 року діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскаржувана постанова створює позивачу перешкоди в отриманні страхових виплат, тому підлягає скасуванню.

Ухвалою від 02 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 6-9).

Ухвалою від 21 червня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу (арк. спр. 22-23).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року скасовано ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 червня 2021 року та направлено адміністративну справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи (арк. спр. 50-54).

Ухвалою від 07 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 58-59).

Ухвалою від 20 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі; справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); клопотання про поновлення строку звернення до суду не вирішується, оскільки такий строк згідно з висновком суду апеляційної інстанції не порушений (арк. спр. 80-81).

Від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - Управління) 04 жовтня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 85-87).

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

З метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання страхових виплат та фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілими на виробництві та особам, які мають право на страхові виплати, та переміщуються з тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, правління Фонду соціального страхування України постановою № 27 від 12.12.2018 затвердило Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, згідно з пунктом 3.1. розділу III якого внутрішньо переміщені особи мають право на продовження раніше призначених страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду або його відділенні за фактичним місцем проживання (перебування).

Потерпілий ОСОБА_1 перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа в Станично-Луганському відділенні з 20 квітня 2016 року по 30 вересня 2017 року та отримував щомісячні страхові виплати з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2017 року; в Біловодському відділенні з 01 жовтня 2017 року по 30 травня 2019 року. Біловодським відділенням 20 травня 2019 року отримано рішення Комісії при УСЗН Міловської РДА Луганської області від 13 травня 2019 року № 121 про відмову у проведенні страхових виплат ОСОБА_1 . На підставі цього рішення Біловодським відділенням винесено постанову від 27 травня 2019 року № 1222/40775/11790 про припинення в страхових виплатах ОСОБА_1 . Потерпілий після припинення виплат страхових коштів, не звертався до органів Фонду соціального страхування із заявою про продовження страхових виплат, як то передбачено положеннями Порядку № 365 та Порядку № 27, отже він не набув права на щомісячні страхові виплати з 01 червня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 20 квітня 2016 року № 926017062, що підтверджено копіями відповідних документів (арк. спр. 67, 68, 70).

Позивач має стійку втрату працездатності 10 % безстроково, що підтверджено довідкою серії 10 ААА № 227635 (арк. спр. 69).

Позивач перебував на обліку, як застрахована особа, та отримував щомісячні страхові виплати в період з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2019 року в Біловодському відділенні, що підтверджено довідкою від 30 вересня 2021 року № 2218/02-1 (арк. спр. 107).

До Біловодського відділення 20 травня 2019 року надійшов витяг з протоколу № 121 від 13 травня 2019 року, згідно з яким Комісія при УСЗН Міловської РДА Луганської області вирішила припинити соціальні виплати ОСОБА_1 (арк. спр. 105).

Постановою від 27 травня 2019 року Біловодське відділення припинило виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 червня 2019 року (арк. спр. 105 зв.).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти задоволення таких вимог, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України»: перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV).

Згідно з частинами першою та сьомою статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону№ 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню та функціональному відновленню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною першою статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Відповідно до частини четвертої статті 47 Закону№ 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами, надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 Закону № 1706-VII встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

Біловодським відділенням таку виплату припинено на підставі рішення Комісії при УСЗН Міловської РДА Луганської області від 13 травня 2019 року № 121 про відмову в проведенні страхових виплат.

Суд не погоджується з таким рішенням відповідача, оскільки частина перша статті 46 Закон № 1105-XIV не містить такої підстави для припинення страхових виплат як закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Водночас відповідачем не наведено іншої норми закону, яка передбачає припинення страхових виплат позивачу з цієї підстави, тобто не вмотивовано, яким законом керувався відповідач при припиненні страхових виплат.

Що стосується тверджень відповідача, що припиняючи щомісячні страхові виплати позивачу Відділення керувалося та діяло у повній відповідності із положеннями Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, якими визначено, що призначення та продовження соціальних виплат усіх видів соціальної допомоги і компенсацій здійснюється особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік (внутрішньо переміщеним особам), за місцем їх перебування, що підтверджується відповідною довідкою, протягом терміну дії відповідної довідки, який на час поновлення страхових виплат становив шість місяців з дня її видачі, то суд відхиляє їх як безпідставні.

Так, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Отже, право особи на отримання страхових виплат (у тому числі за минулий час), як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом № 1105-XIV, не можуть застосовуватись.

Відповідно, встановлення постановами Кабінету Міністрів України інших підстав для припинення щомісячних страхових виплат, відмінних від визначених частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV, не є іншим випадком, передбаченим законодавством, у розумінні пункту 6 частини першої статті 46 цього Закону.

Таким чином, припинення страхових виплат позивачу за відсутності передбачених законами України підстав, є незаконним.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на отримання щомісячних страхових виплат, починаючи з 01 червня 2019 року.

Оскільки страхові виплати припинено за відсутності законних підстав, суд вважає, що наявні підстави для зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу страхових виплати з моменту припинення без обмеження будь-яким строком.

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу виниклу заборгованість за страховими виплатами, суд вважає що така вимога у повній мірі охоплюється зобов`язанням відповідача поновити нарахування та виплату страхових виплат з моменту припинення їх виплат та не потребує додаткового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов таких висновків.

При зверненні до суду із позовом, позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн відповідно до квитанції № 29721 (арк. спр. 13).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а також, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, відокремленим підрозділом якого є відповідач.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Кузнєцової Ганни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Біловодського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (місцезнаходження: 92800, Луганська область, Біловодський район, селище міського типу Біловодськ, вулиця Шевченка, будинок 16, код ВП за ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Біловодського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 27 травня 2019 року № 1222/40775/11790 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01 червня 2019 року.

Зобов`язати Біловодське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області поновити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01 червня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (місцезнаходження: 93411, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, будинок, 30, код за ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова