Справа № 222/584/21
Суддя: Подліпенець Є. О.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 222/584/21
Провадження № 2-а/222/21/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Гранкіної О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Інспектор ПП командир 2 взводу 2 батальйону УПП в Донецькій області Коренський С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Нікольське за участю відповідача інспектора ПП командира 2 взводу 2 батальйону УПП в Донецькій області Коренського С.А., справу адміністративного судочинства за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції командира 2 взводу 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Коренського Сергія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі, -

В С Т А Н О В И В:

06.05.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить суд скасувати постанову серії ДПО18 № 696157 від 25.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та закрити провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, оскільки вважає, що його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 квітня 2021 року відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 696157 за те, що 25.04.2021 року о 15 год. 04 хв. Дон. обл., Нікольський район, АД Н-08, 673 км + 1103 м водій керуючи автомобілем порушив обмеження швидкості руху поза населеним пунктом на 64 км/год, а саме рухався зі швидкістю 154 км/год, чим порушив п. 12.6 г ПДР України. Вимірювалось на TruCam TC 000788.

Згідно вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що він не порушував швидкісний режим рухаючись поза населеним пунктом, та його належним чином не було проінформовано про вид автодороги, по якій він здійснював рух, що позбавляло його можливості визначати максимальну швидкість руху для дотримання ПДР в частині не перевищення дозволеної швидкості. Також зазначив, що рухаючись по автодорозі поза межами населеного пункту 25 квітня 2021 року його обігнав автомобіль Хюндай Акцент темносірого кольору, днз НОМЕР_1 , в той час як він рухався з приблизною швидкістю 100-110 км/год. Після обгону автомобіль Хюндай Акцент темносірого кольору, днз НОМЕР_1 , різко перестроївся в праву смугу для руху по якій рухався позивач та почав різко гальмувати, що змусило позивача терміново змінити смугу руху з правої на ліву та об`їхати інший автомобіль, щоб не допустити зіткнення. Після чого позивач був зупинений відповідачем та у відношенні нього була винесена оскаржувана постанова. Позивач не погодився з тим, що він перевищив швидкісний режим та повідомив відповідачу що швидкість належить іншому автомобілю, однак постанова все одно була винесена. Вимірювання швидкості руху здійснювалось приладом TruCam TC 000788. Позивач вважає, що показання швидкості руху отримані за допомогою зазначеного приладу, не можуть буди належними та допустимими доказами по справі оскільки до використання в Україні дозволеними є лише ті вимірювачі швидкості, які отримали Сертифікат перевірки типу засобу вимірювальної техніки, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено та у встановленому Законом порядку включені до Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, в той час як прилад TruCam TC 000788 таким не є та не включений до реєстру. Крім того зазначив, що фіксування швидкості руху здійснювалося майже на максимально допустимій відстані 1103 метри, з рук інспектора та за одночасного руху по трасі двох автомобілів. Посилаючись на ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» зазначив, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), а ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості руху суперечить приписам ст. 40 названого Закону. В обгрунувтання позову також посилався на те, що контроль швидкості руху транспортних засобів може здійснюватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), оскільки інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці. Однак, на автодорозі АД Н-08, 673 км знак «5.70» не встановлений, що також на переконання позивача виключає можливість притягнення його до адмінвідповідальності. Крім цього зазначив, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП оскільки не містить відомостей про точне місце вчинення адміністративного правопорушення, а зазначення у постанові «АД Н-08 673 км +1103 м» не дає можливості чітко встановити місце вчинення адміністративного правопорушення. Крім того посилався на положення ч. 2 ст. 71 КАС Украйни згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається саме на відповідача. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 01.07.2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні Володарського районного суду Донецької області. Крім цього, відповідачу роз`яснено що до початку судового засідання він має право подати відзив на позов та докази у разі заперечення позовних вимог за наявності. Також відповідачу роз`яснено його обов`язок відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, надати суду всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчинення дії, з приводу яких подано позов.

09.07.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог позивача посилався на те, що факт порушення позивачем 25.04.2021 року дозволеної швидкості руху підтверджується долученим до відзиву фото та відео, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу під керуванням позивача, що перевищив встановлені ПДР обмеження швидкісного режиму поза населеним пунктом на автомобільній дорозі (90 км/год) на 64 км/год., чим порушив п. 12.6 ґ ПДР України. Обгрунтовуючи правомірність використання ним приладу TruCam зазначив, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості. Відповідно до Інструкції виробника використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 передбачає можливість використання даного приладу як в автоматичному режимі, (вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу) так і в мобільному так і в статичному положенні. Тобто поліцейським виконується

наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruCam LTI 20/20», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Дійсно, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 ТгuСАМ був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Виходячи з вищевказаних положень, у разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України. Однак, засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/19632, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 09.11.2020 та чинного до 09.11.2021, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000788, є придатним до застосування. Новим законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 р. № 1314-УІ (набрав чинності 01.01.2016 р.), не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Також зазначив, що можливість використання виробу TruCam також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕ8 відповідно до ДСТУ І80/ІЕ8 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності даних. Також зазначив, що лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Таким чином, докази отримані з допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000788 є належними та допустимими. Також відповідач зазначив, що ділянка автомобільної дороги Н-08 (673км+1103м), відноситься до автомобільної дороги другої категорії, де дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год, що є загальнодоступною інформацією. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що з відеофіксації порушення видно, що авто позивача здійснює обгін іншого автомобіля, перестроюється перед ним і після цього приладом TruCam LTI 20/20 № ТС000788 фіксується швидкість 154 км/год його автомобіля, з відстані 1103 м, що спростовують твердження позивача про те, що швидкість належить іншому автомобілю. Крім того відповідач зауважив, що посилання позивача на те, що зазначене у постанові місце порушення не дає можливості чітко встановити місце правопорушення і що це суперечить ст. 283 КУпАП не має під собою правового підґрунтя, оскільки як вбачається з постанови, в ній зазначено місце порушення: «25.04.2021 року о 15 год. 04 хв. Дон. Обл., Нікольський район, АД Н-08, 673 км + 1103 м». Щодо заявлених позивачем заперечень з приводу відсутності інформації про прилад TruCam LTI 20/20 № ТС000788 в експертному висновку відповідач зазначив, що вони не мають братися судом до уваги оскільки лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000788 є у переліку об`єктів експертизи, що підтверджується доданим до відзиву копією відповідного експертного висновку з додатком у якому в 5-му стовпцю 13-ї строки зазначено: «ТС000788». На зазначеній у постанові ділянці автомобільної дороги загального користування національного значення Н-08, зокрема зі сторони руху автомобіля позивача, встановлено дорожні знаки 5.70 «Фото-відео фіксація порушень ПДР», про що надав відповідне фото. Також відповідач

зазначив, що визначений статтею 77 КАС обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких грунтуються його вимоги. Враховуючи наведені обставини відповідач просив відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог.

26.07.2021 року позивач надав відповідь на відзив, в якому, окрім підстав аналогічних наведеним у позовній заяві, зазначив, що надані відповідачем копії висновку №04/02/03-3008 від 27.09.2018 року та додатку до нього містять виправлення, у зв`язку з чим просив суд не брати такі докази до уваги.

Крім того, заявив клопотання про витребування у відповідача оригіналів вищевказаних експертного висновку №04/02/03-3008 від 27.09.2018 року лазерного вимірювача TRUCAM LTi20/20 разом з додатком, та свідоцтва про повірку.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено. Витребувано у відповідача експертний висновок №04/02/03-3008 від 27.09.2018 року лазерного вимірювача TRUCAM LTi20/20 разом з додатком, та свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/19632 від 09.11.2020 року.

Листом від 16.08.2021 року відповідач повідомив суд про неможливість виконання ухвали по витребування доказів, з огляду на їх відсутність у відповідача, зазначивши установу, в якій знаходяться оригінали доказів. Відповідачем було повідомлено про можливість надати оригінал лише свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/19632 від 09.11.2020 року.

Крім того, у відповіді на відзив позивач додатково зазначив, що відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що прилад вимірювання швидкості TruCam LTi20/20 TC000788 був ввезений на територію України та введений в експлуатацію до 02.11.2015 року. Також, позивач зазначив, що наданий відповідачем диск з відеозаписом не може бути взятий судом до уваги, оскільки фрагмент відеозапису на ньому тривалістю 3 секунди, з урахуванням відстані з якої здійснювалося фіксування швидкості руху та швидкості самого автомобіля, дають підстави для сумнівів та припущень, що зафіксована швидкість належить саме автомобілю позивача. Позивач зазначив, що він не зобов`язаний доводити свою невинуватість і саме на відповідача покладений обов`язок довести факт порушення позивачем правил дорожнього руху. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

30.08.2021 року від позивача надійшли додаткові пояснення у яких зазначено, що відповідачем надані суду сканкопії зроблені не з оригіналів витребуваних судом доказів а з копій доказів, а тому ухвалу суду слід вважати невиконаною. Крім того, оскільки відповідачем не надано суду оригіналів витребуваних судом доказів, суд не може брати копії таких доказів до уваги, про що зазначено у ч. 6 ст. 94 КАС України. Також позивач зазначив, що надані відповідачем відеозапис та фотографії зроблені за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 № ТС000788 у розумінні ч. 1 ст. 99 КАС України є електронними доказами, а тому повинні бути засвідчені у встановленому законом порядку за допомогою електронного цифрового підпису. Однак, оскільки на наданому відповідачем відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam 000788 відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій, такі докази не можуть вважатися допустимими.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про дату місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач інспектор ПП командир 2 взводу 2 батальйону УПП в Донецькій області Коренський С.А., у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав аналогічних викладеним у відзиві, просив у задоволені позову відмовити.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність позивача.

Розглянувши заяви по суті справи, письмову заяву позивача, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, CD диск з відео фіксацію, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 288 КУпАП, постанова посадової особи по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАСУ), з особливостями визначеними КУпАП. Виходячи з правового змісту цих вимог законодавства, передбачено, що даний позов розглядається в порядку та відповідно до вимог КАС України, з урахуванням особливостей визначених КУпАП.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 696157 від 25.04.2021 року, винесеної інспектором патрульної поліції командиром 2 взводу 2 батальйону Управління патрульної Поліції у Донецькій області Коренським С.А., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП за те, що 25.04.2021 року о 15 год. 04 хв. Дон. обл., Нікольський район, АД Н-08, 673 км + 1103 м позивач керуючи автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив обмеження швидкості руху поза населеним пунктом на 64 км/год, а саме рухався зі швидкістю 154 км/год, чим порушено п. 12.6 г ПДР України та накладено адміністративне стягнення в розмірі 1 700,00 грн. Вимірювалось на TruCam TC 000788 (а.с. 17 ).

Частиною 4 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Як встановлено судом, позивачем не визнаються обставини порушення ним п.12.6 г. ПДР України, а саме: перевищення швидкості руху поза населеним пунктом на 64 км/год, оскільки за твердженням останнього швидкість належить іншому автомобілю. Крім того, визначення швидкості руху здійснювалося за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 № ТС000788, показання якого не можуть бути доказами по справі у зв`язку з тим, що вказаний прилад не має сертифіката перевірки типу засобу вимірювальної техніки, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено та у встановленому Законом порядку включені до Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки.

Щодо посилань позивача на незаконність використання працівниками поліції приладу вимірювання швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000788.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 №1314-УІ (надалі - ЗУ № 1314) засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Затвердження типу засобу вимірювальної техніки - рішення призначеного органу з оцінки відповідності, прийняте на основі звіту про оцінку типу, про те, що тип засобу вимірювальної техніки відповідає встановленим вимогам і може використовуватися у сфері законодавчо регульованої метрології у спосіб, за якого він, як очікується, забезпечить надійні результати вимірювань протягом визначеного періоду часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ № 1314 у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ № 1314 експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки (ч. 4 ст. 8).

Згідно ч. 1 ст. 16 ЗУ № 1314 оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено

відповідними технічними регламентами. Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності. Порядок проведення оцінки відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється технічними регламентами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 16 ЗУ № 1314 визначено, що призначені органи з оцінки відповідності повідомляють науковому метрологічному центру, уповноваженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрології та метрологічної діяльності, на ведення реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, про видані ними сертифікати перевірки типу засобів вимірювальної техніки.

Сертифікат перевірки типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено.

Порядок ведення реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки встановлюється нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 13.07.2016 року № 1161 унесенню до Реєстру підлягають типи ЗВТ, затверджені призначеними органами з оцінки відповідності.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 1161 визначено, що відомості про затверджений тип ЗВТ до Реєстру вносяться саме на підставі сертифіката перевірки типу ЗВТ.

Отже, з аналізу наведених положень законодавства вбачається, що єдиним документом що засвідчує приналежність будь-якого засобу вимірювальної техніки до законодавчо врегульованих засобів та надає дозвіл відповідним органам та посадовим особам на його застосування є сертифікат перевірки типу засобу вимірювальної техніки.

Однак, відповідачем не надано суду та матеріали справи не містять відповідного сертифікату перевірки типу засобу вимірювальної техніки.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012, та у подальшому на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTІ 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Також сторонами визнається той факт, що згідно наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Між тим обгрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідач посилався на те, що у разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України, при цьомузасоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Оцінюючи наведені заперечення відповідача суд до уваги їх не бере, оскільки на підтвердження того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000788 дійсно був ввезений на територію України та введений в експлуатацію до 02.11.2015 року, відповідачем не надано суду жодних допустимих, належних та переконливих доказів.

Шляхом перевірки Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, який є загальнодоступним (https://legalzvt.kiev.ua/search), судом встановлена відсутність у ньому законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки як лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000788, яким 25.04.2021 року відбувалося визначення швидкості руху автомобіля під керуванням позивача.

Таким чином слід дійти висновку, що прилад вимірювання швидкості TruCam LTi20/20 з серійним номером TC000788, не проходив процедури затвердження типу засобу вимірювальної техніки і тому не відноситься до законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, оскільки не має сертифікату перевірки типу засобу вимірювальної техніки та у встановленому законом порядку не включений до Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки.

Отже, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи сертифікату перевірки типу засобу вимірювальної техніки на лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000788 та його відсутність у Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, посилання позивача на наведені обставини є прийнятними та заслуговують на увагу.

Оцінюючи надані відповідачем копії експертного висновку від 27.09.2018 року №04/02/03-3008 та додатку до нього суд зазначає наступне.

З експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №04/01/03-3008 від 27.09.2018 р. вбачається, що в лазерному вимірювачі швидкості LTI 20-20 TruCAM правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/ІЕС 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт, об`єкт експертизи забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних (а.с. 39).

Додатком до вищевказаного експертного висновку є номери зразків об`єкта експертизи, на які розповсюджується дія експертного висновку, в тому числі зразок №ТС000788 (а.с. 40).

Ухвалою суду від 02.08.2021 року (а.с. 59) було задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідача оригінали свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/19632 від 09 листопада 2020 року, експертний висновок від 27.09.2018 року №04/02/03-3008 на Лазерний вимірювач швидкості LTI 20-20 TruCAM № ТС 000788 та додаток до експертного висновку № 04/02/03-3008 від 27.09.2018 року «Номери зразків об`єкта експертизи, на які розповсюджується дія експертного висновку».

На виконання ухвали суду 16.08.2021 року відповідачем була подана відповідна заява про виконання ухвали суду (а.с.68), однак оригінали експертного висновку від 27.09.2018 року №04/02/03-3008 та додатку до нього відповідачем надані не були, у зв`язку з тим, що за твердженням відповідача оригінали доказів знаходяться в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації. Доказів на підтвердження наведених обставин відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 94 КАС України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги той факт, що відповідачем не надано суду оригіналів витребуваних доказів, відповідність яких їх оригіналом ставиться під сумнів як позивачем так і судом, суд керуючись ч. 6 ст. 64 КАС України не бере до уваги експертний висновок від 27.09.2018 року №04/02/03-3008 та додаток до нього як недопустимі докази.

Оскільки матеріали справи не містять допустимих доказів на підтвердження того, що лазерний прилад TruCAM LTI 20-20 № ТС 000788, за допомогою якого відбувалось фіксування швидкості автомобіля під керуванням позивача, був об`єктом експертного дослідження згідно експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №04/01/03-3008 від 27.09.2018 р., суд доходить висновку про відсутність підстав вважати, що зазначений прилад може забезпечити конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих ним даних, а тому отримані за допомогою такого приладу показання швидкості руху не можуть бути взяті судом до уваги.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач долучив до матеріалів справи оптичний диск (а.с.44) з відеозаписом зробленим приладом TruCAM LTI 20-20 № ТС 000788, оцінюючи який суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що фіксування швидкості руху автомобіля здійснювалося на відстані 1103 метри, при максимально допустимій відстані для даного приладу заявленого виробником 1200 метрів.

З відеофайлу № _КС000_0425_150329. AVI вбачається, що його тривалість становить 3 секунди, на якому зафіксовані події наближення автомобіля під керуванням позивача до місця, де знаходився відповідач під час визначення швидкості руху.

Також, з наданих відповідачем відео файлів при детальному їх дослідженні вбачається, що впритул за автомобілем позивача під час його зупинки відповідачем рухається інший автомобіль, темного кольору.

Суд вважає доречними та такими, що заслуговують на увагу суду, доводи позивача про те, що за наведених вихідних даних (тобто враховуючи швидкість автомобіля 154 км/год та відстань з якої відбувалось визначення швидкості руху 1103 метри), час, який має бути відображений на відеозаписі зробленому приладом TruCAM, повинен становити у будь-якому випадку більше 3-х секунд.

Такі висновки ґрунтуються на тому, що навіть якщо припустити, що автомобіль постійно рухається зі швидкістю 154 км/год, він наблизиться до місця, з якого відбувається визначення швидкості його руху, не раніше ніж через 7,16 секунд (1103 /154 = 7,16). Якщо ж автомобіль буде знижувати швидкість вказаний час буде збільшуватися відповідно.

Детально дослідивши наданий відповідачем відеозапис суд відхиляє посилання відповідача на те, що з відеофіксації порушення видно, що авто позивача здійснює обгін іншого автомобіля, перестроюється перед ним і після цього приладом TruCam LTI 20/20 № ТС000788 фіксується швидкість 154 км/год його автомобіля, з відстані 1103 м, оскільки вони не відповідають дійсності і є недоведеними. Також судом встановлено, що на відеозапису відображений лише момент наближення автомобіля під керуванням позивача до відповідача, а момент обгону іншого транспортного засобу та момент початку фіксації швидкості руху на ньому відсутній.

Суд враховує, що на зазначеному відеофайлі не відображений момент початку фіксації руху автомобіля, яким керував позивач з відстані зазначеній у оскаржуваній постанові (1103м). Отже, оскільки початок відеозапису починається з моменту наближення автомобіля до місця де знаходився відповідач, що враховуючи значну відстань (1103м) та час, який мав би минути з часу початку фіксації до зупинки автомобіля, позбавляє суд можливості достовірно та без будь-яких сумнівів вважати доведеним той факт, що зафіксована швидкість належить саме автомобілю, яким 25.04.2021 року кервав позивач.

При розгляді будь-якої справи суд має виходити з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи наведене суд вважає, що відповідачем не доведено перед судом того факту, що зафіксована 25.04.2021 року приладом TruCAM LTI 20-20 № ТС 000788 швидкість у 154 км/год, є швидкістю з якою рухався автомобіль під керуванням позивача.

Крім того суд враховує, що у відповідності до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або

підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Однак, шляхом огляду змісту оптичного диску встановлено, що на відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam ТС 000788 відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, наданий суду відеозапис та фотознімок з приладу ТruCAM не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

До матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку - прилад ТruCAM чи його носій даних), який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

Підсумовуючи наведене суд не бере до уваги наданий відповідачем оптичний диск оскільки він є недопустимим доказом.

Між тим посилання позивача на те, що оскаржувана постанова не відповідає положенням ст. 283 КУпАП оскільки в ній чітко не зазначено місце вчинення адмінправопорушення, суд оцінює критично та відхиляє як безпідставні, оскільки у постанові зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, та обома сторонами визнавався той факт, що події описані у постанові відбувалися поза межами населених пунктів на автодорозі Н-08 673 км. у Нікольському районі Донецької області.

Суд також враховує, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), оскільки це обумовлено ч.2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Наданий відповідачем фотознімок дорожнього знаку 5.70 ("Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху"), (а.с.42) суд до уваги не бере, оскільки суду не надано жодних доказів про місце встановлення даного знаку, відрізок дороги на якому він встановлений, зону його дії, та час, коли він був встановлений. Наведені обставини позбавляють суд можливості вважати доведеним той факт, що вказаний дорожній знак дійсно був встановлений на АД Н-08 в межах 673 км станом на 25.04.2021 року.

Інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем суду не надано та матеріали справи таких не містять.

Сама лише постанова про накладення адміністративного стягнення не є свідченням наявності складу, події правопорушення та вини позивача у його вчиненні.

Вказані обставини позбавляють суд можливості визначити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування

правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За викладених обставин, суд вважає за необхідне скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 696157 від 25.04.2021 року, винесену інспектором патрульної поліції Коренським С.А. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн., та закрити провадження у справі за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Також, розглядаючи справу повно та всебічно, даючи оцінку всім обставинам справи, слід зазначити, що решта доводів сторін, на які вони посилалися в обґрунтування своїх вимог та заперечень, судом не беруться до уваги, оскільки вони не є слушними, так як не ґрунтуються на законі та не спростовують висновків суду.

Позивачем при подачі позову сплачено суму судового збору в розмірі 454 гривні, що підтверджено відповідним платіжним документом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступив відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі ст.139 КАС України, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадовою особою якого є відповідач у справі на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 20, 22, 72, 77, 139, 229, 241-246, 250, 268, 269, 271, 272, 286 КАС України, ст.ст. 1, 7, 222, 251, 278, 280, 283, 288 КУпАП, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції командира 2 взводу 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Коренського Сергія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 696157 від 25 квітня 2021 року, винесену інспектором патрульної поліції командиром 2 взводу 2 батальйону Управління патрульної поліції у Донецькій області Коренським Сергієм Анатолійовичем про притягнення до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), за ч.4 ст.122 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , (ІПН - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за ч.4 ст.122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Є.О. Подліпенець