Справа № 440/9779/21
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/9779/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Удовіченка С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 (ДУ "Полтавська виправна колонія №64") до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.08.2021 ОСОБА_1 (ДУ "Полтавська виправна колонія №64") (далі - Ястребов М.К.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 60 від 20.05.2021,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 на умовах та в порядку передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, зарахувавши до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 10.03.1978 по 13.06.1985 в Павлоградському обласному товаристві кролиководів та з 22.08.1990 по 10.10.1992 на ТОВ "Токио" Республіки Казахстан.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 10.03.1978 по 13.03.1985 в Павлоградському обласному товаристві кролиководів та з 22.08.1990 по 10.10.1992 на ТОВ "Токио" Республіки Казахстан, оскільки основним документом про трудову діяльність працівників є трудова книжка, а відповідальність за її ведення та заповнення покладається на роботодавця. Отже не нірне заповнення трудової книжки, на переконання позивача, не може бути достатньою підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи та призначенні пенсії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/9779/21, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.09.2021 від ГУ ПФУ в Полтавській області надійшло клопотання про залучення до розгляду у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, оскільки оскаржуване позивачем рішення прийнято даним управлінням.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 до розгляду у справі в якості другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ в Черкаській області).

ГУ ПФУ в Полтавській області у відзиві на позовну заяву проти позову заперечувало, зазначивши, що позивачу не враховано до загального страхового стажу періоди роботи з 10.03.1978 по 13.06.1985 в Павлоградському обласному товаристві кролиководів та з 22.08.1990 по 10.10.1992 на ТОВ "Токио" Республіки Казахстан, оскільки в записах трудової книжки відсутні накази на звільнення. Крім того, так як страховий стаж ОСОБА_1 становить 13 років 04 місяці 07 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком, ГУ ПФУ в Черкаській області прийнято рішення № 60 від 20.05.2021 про відмову гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /55-58/.

08.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву ГУ ПФУ в Черкаській області в якому представник управління проти позову заперечував, зазначивши, що спірні періоди роботи не зараховані до страхового стажу позивача у зв`язку з тим, що в трудовій книжці не вказані накази на звільнення. Також зазначив, що на запит управління щодо підтвердження періодів роботи позивача Державний архів Павлодарської області Республіки Казахстан повідомив, що документи по особовому складу Павлоградського обласного товариства кролиководів та ТОВ "Токио" до архіву на зберігання не передавалися /а.с. 72-77/.

У відповіді на відзив, наданої позивачем до суду, останній проти доводів відповідача, викладених у відзиві заперечував, зазначивши, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки /а.с. 65-67/.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

18.05.2021 ОСОБА_1 через представника звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком /а.с. 78/.

Рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області № 60 від 20.05.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 96/. Крім того, в даному рішенні зазначено, що періоди роботи з 10.03.1978 по 13.06.1985 в Павлоградському обласному товаристві кролиководів та з 22.08.1990 по 10.10.1992 на ТОВ "Токио" Республіки Казахстан не зараховано, оскільки в записах трудової книжки відсутні накази на звільнення.

Вважаючи дане рішення протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною третьою статті 26 Закону №1058 зазначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років.

У рішенні № 60 від 20.05.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зазначено, що страховий стаж позивача складає 13 років 4 місяці 7 днів. Крім того, в даному рішенні вказано, що періоди роботи з 10.03.1978 по 13.06.1985 в Павлоградському обласному товаристві кролиководів та з 22.08.1990 по 10.10.1992 на ТОВ "Токио" Республіки Казахстан не зараховано позивачу, оскільки в записах трудової книжки відсутні накази на звільнення.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

На час спірного періоду роботи позивача діяла "Инструкция о порядке ведения трудовых книжек на предприятиях, в учреждениях и организациях, утверждена постановлением Госкомтруда СССР от 20 июня 1974 г. № 162".

Відповідно до пункту 2.3 зазначеної інструкції "все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения)".

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 /а.с. 9-10/, позивач з 10.03.1978 по 13.06.1985 в Павлоградському обласному товаристві кролиководів та з 22.08.1990 по 10.10.1992 на ТОВ "Токио". Однак, при внесенні запису про звільнення графа "на основании чего внесена запись (документ, его дата и номер)" не заповнена.

При цьому, суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що пенсійним органом було протиправно не зараховано спірні періоди роботи позивача до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на наведене порушені пенсійні права позивача підлягають захисту та відновленню шляхом визнання неправомірним та скасування оскарженого рішення органу Пенсійного фонду України із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням до стажу роботи.

Разом з тим, суд позбавлений можливості зобов`язати пенсійний орган призначити позивачу пенсію відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відповідачем виконані не всі умови для прийняття рішення, а саме не встановлена та не досліджена наявність щодо позивача необхідних умов для призначення пенсії за віком із зарахуванням спірного періоду.

Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органа Пенсійного фонду України.

Оскільки права позивача порушені, і прийняття рішення на користь позивача належить до безпосередніх повноважень органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню частково шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно вирішити питання, щодо якого звернувся позивач із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення такої пенсії, спірного періоду його роботи.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 60 від 20.05.2021.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, заява про призначення пенсії засудженим до позбавлення (обмеження) волі подається через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням установи виконання покарань або у порядку, передбаченому статтями 60-1 та 122 Кримінально-виконавчого кодексу України.

З огляду на той факт, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі "Полтавська виправна колонія (№64)" відповідно до довідки від 21.07.2021 № 15/07-202-21 /а.с. 6/, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.03.1978 по 13.06.1985 в Павлоградському обласному товаристві кролиководів та з 22.08.1990 по 10.10.1992 на ТОВ "Токио" Республіки Казахстанповторно та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 18.05.2021.

Згідно положень статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст.243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 60 від 20.05.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.03.1978 по 13.06.1985 в Павлоградському обласному товаристві кролиководів та з 22.08.1990 по 10.10.1992 на ТОВ "Токио" Республіки Казахстан та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 18.05.2021.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Удовіченко