Справа № 349/559/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції: Кафарський В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 349/559/21 пров. № А/857/12740/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі № 349/559/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

14.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в якому просив суд:

- визнати протиправними дії щодо надання відповіді від 17.03.2021р. на звернення від 10.02.2021р.;

- визнати протиправною бездіяльність щодо неналежного розгляду звернення від 10.02.2021р.;

- зобов`язати перевірити звернення від 10.02.2021р. та надати відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2021р. відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із даною ухвалою, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми процесуального права.

Апелянт просить суд, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2021р. скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.02.2021р. ОСОБА_1 надіслав на адресу начальника Рогатинського відділення Тисменицького відділу Головного управління Національної поліції Івано-Франківської області Іваськевич Н.В. скаргу на працівників поліції Гальму Я.В. та ОСОБА_2 .

Із змісту даної скарги видно, що Рогатинське відділення Тисменицького відділу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000085, у зв`язку з цим просив:

- «не кришувати поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_2 протиправна бездіяльність яких встановлена безліччю слідчих суддів.

- за вказаною скаргою відкрити дисциплінарне провадження.

- провести службове розслідування.

- надіслати та під час службового розслідування надати йому примірник наказу про проведення службового розслідування.

- застосувати такий вид дисциплінарного стягнення який передбачений п.5 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України пониження у спеціальному званні на один ступінь.

- до участі в розгляді скарги, та проведенні службового розслідування залучити його як потерпілого.

- з метою встановлення фактів, що мають доказове значення, на підтвердження обставин, викладених у цій скарзі, надати йому можливість поставити запитання ОСОБА_3 та ОСОБА_2

- поновити порушене право та надати належним чином завірений примірник постанови про закриття кримінального провадження №0000085.

- про час, місце розгляду скарги, відповідальну особу за розгляд скарги, про проведення службового розслідування та його результати повідомити у встановлений законодавцем порядку та строк.

Листом від 17.03.2021р. №230108/02/33-2021 Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області надав ОСОБА_1 письмову відповідь в якій повідомив, що факти, викладені у скарзі перевірені та на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019р. у справі №300/2330/19 ініційоване та проведене службове розслідування, за результатами, якого до окремих промірників вжито заходи реагування, які передбачені Дисциплінарним статутом Національної поліції. (а.с. 8 )

Перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів передбачений у ч.1 ст.19 КАС України.

ч.2 ст.55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, ч.1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із змісту ч.1 ст.5 КАС України видно, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

п.7 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України видно, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства. (п. 2 ч.2 ст.19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019р. у справі № 560/1679/19.

Судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами. Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України. (пункт 14 ч.1 ст. 92 Конституції України).

Згідно ч.1 ст.1, ч.1 ст.4 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

п.10 ст.3 КПК України встановлено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено ст.ст. 303,314-316 КПК.

Так, п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно ч.1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.318 ст.380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Таким чином, під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, слідчі, дізнавачі, прокурори, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій. Тобто, оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала в своїх рішеннях, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова від 03.07.2018р. в справі №826/27224/15).

Як видно із матеріалів справи позивач фактично оскаржує бездіяльність Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо розгляду його скарги в межах розгляду кримінального провадження, в яких він є потерпілим та чи вважає себе потерпілим.

Отже, спірні правовідносини склались при здійсненні відповідачами процесуальних функцій нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство в рамках Кримінального законодавства України.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 звертаючись із даним позовом вказує на порушення відповідачем кримінального процесуального законодавства в межах кримінального провадження №0000085 та є учасником даного кримінального провадження.

Тобто, спір у цій справі виник у зв`язку з протиправними, на переконання позивача, діями посадових осіб органів досудового розслідування, які вчинені у рамках кримінального провадження №0000085, а перевірка правомірності таких дій, з огляду на положення ст.19 КАС України, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду оскільки, їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

ч.1 ст.7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, позивач не позбавлений у порядку, встановленому КПК України, оскаржити дії посадових осіб органів досудового розслідування (слідчі дії у вигляді затримання, обшуків та вилучення майна), які вчинені у рамках кримінальних проваджень, з підстав допущення дискримінації по відношенню до позивача. Тобто, з підстав дотримання загальних засад кримінального провадження, зокрема, дотримання рівності перед законом і судом.

В п.1 ч.1 ст. 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права та обґрунтовано дійшов висновку про непоширення юрисдикції адміністративного суду на правовідносини які виникли між сторонами. Позивач оскаржує дії відповідача, які за своїм змістом не є управлінською діяльністю, яка створює безпосередньо для нього певні правові наслідки, у зв`язку з чим спірні правовідносини не є публічно-правовим спором.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі №813/1595/18; від 06.02.2019р. у справі №705/406/18, від 27.03.2019рр. у справі №818/1421/18, від 13.03.2019р. у справі № 813/1596/18, від 21.08.2019р. у справі №160/7546/19, від 25.03.2021 у справі № 520/11744/2020.

Колегія суддів звертає увагу, що Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Крім того, відповідно до ст.12 Закону України «Про звернення громадян» (сфера його застосування) дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним.

Доводи апелянта про те, що його скарга подана в порядку Закону України «Про звернення громадян», а тому спір є публічно-правовим колегія суддів вважає помилковими, оскільки із змісту звернення видно, що ОСОБА_1 звертався зі скаргою до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на дії працівників поліції, які вчинені в порядку КПК України в рамках досудових розслідувань в кримінальних провадженнях.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі № 349/559/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
У зв`язку із перебуванням головуючого судді Бруновської Н.В. в період з 16.08.2021р. по 31.08.2021р. включно, 08.09.2021р. та в період з 20.09.2021 р. по 10.10.2021р. включно у щорічній відпустці, судді Кузьмича С.М. в період з 25.08.2021р. по 12.09.2021р. включно у щорічній відпустці, а також судді Улицького В.З. в період з 04.09.2021р. по 07.10.2021р. включно у щорічній відпустці, повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 11.10.2021р..