Справа № 620/385/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/385/21 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Романович І.І., за участі представника відповідача Філімоненка М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Громадянки Ізраїлю ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Громадянка Ізраїлю ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування постанови відповідача від 01.09.2020 про заборону їй в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне рішення прийнято з порушенням положень Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773- VI (надалі - Закон № 3773).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправним та скасовано постанову Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2020 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження інформації про подання позивачем про себе завідомо неправдивих відомостей, отже спірне рішення є необґрунтованим, а відповідач не надав належних доказів щодо спростування вказаного.

Не погоджуючись з такими висновками, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що під час проходження прикордонного контролю позивачка не надала жодних документів, які підтверджують її право на в`їзд на територію України під час встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню на території Украй гострої респіраторної хвороби COVID-19. Крім того, апелянт наголосив, що під час здійснення прикордонного контролю посадовою особою відділу прикордонної служби «Добрянка» в пункті пропуску «Нові Яриловичі» був встановлений факт надання неправдивих відомостей, а саме заперечення позивачем факту перебування 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» з метою потрапити на територію України до міста Умань для святкування РОГ-ГА-ШАНА, що попередньо встановлено по лінії оперативної-чергової служби, тому осадовою особою відділу прикордонної служби «Добрянка» в пункті пропуску «Нові Яриловичі» 01.09.2020 прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну позивачці з причини того, що громадянин надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримала висновки суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивачка у судове засідання не з`явилося, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Неявка сторін, повідомлених належним чином про слухання справи, відповідно до ч.2 ст.313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

05.10.2021 колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

01.09.2020 інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Добрянка» в пункті пропуску Нові Яриловичі Чернігівського прикордонного загону винесено постанову про заборону громадянці Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 22.08.2018, в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

Рішення мотивовано тим, що 01.09.2020 в пункті пропуску "Нові Яриловичі" о 22.00 виявлена громадянка Ізраїля ОСОБА_1 , яка слідувала на Україну з Республіки Білорусь в пішому порядку та під час здійснення прикордонного контролю двічі надала неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Згідно Довідки про наявність підстав для прийняття рішення про заборону виїзду в Україну, в додатках, підставою для прийняття рішення зазначені також витяг з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, копія паспорту, копія результатів поглибленої перевірки документів, та акт відмови від дачі пояснень.

Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно вимог ч.1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від22.09.2011 №3773- VI (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст.13 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо при клопотанні про в їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону (ч.3 ст.13 Закону №3773-VI).

Порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України (далі - орган охорони державного кордону) рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - іноземець) визначено Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від05.12.2011 №946 (далі - Інструкція №946).

Згідно з пп. «а» п.2.1 Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі якщо при клопотанні про в`їзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

За статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом або міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством або міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 44 Закону в`їзд в Україну та виїзд з України може здійснюватися: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно правил в`їзду в Україну для громадян іноземних держав, громадянам Ізраїлю встановлений безвізовий режим строком до 90 діб.

При цьому, відповідно до вимог пп.1 п.10-1 постанови Кабінету Міністрів України від22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 (з внесеними змінами затвердженими постановою від 27.08.2020 №757) на час дії карантину в період з 00 год. 00 хв. 28.08.2020 до 00 год. 00 хв. 28.09.2020 заборонено в`їзд на територію України іноземцям та особам без громадянства, крім таких осіб, які:

- є одним із подружжя, батьками, дітьми, бабою або дідом громадянина України;

- прибувають в Україну з метою навчання у закладах вищої освіти; проходять військову службу у Збройних Силах;

- постійно або тимчасово проживають на території України та мають посвідку на постійне проживання або посвідку на тимчасове проживання;

- визнані біженцями або особами, які потребують додаткового захисту; мають дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства;

- є працівниками дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей;

- є главами та членами офіційних делегацій іноземних держав, співробітниками міжнародних організацій, а також особами, які їх супроводжують, та в`їжджають в Україну на запрошення Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Офісу Президента України, Міністерства закордонних справ;

- є особами, які прибувають в Україну на запрошення Міністерства закордонних справ;

- є водіями та/або членами екіпажу вантажних транспортних засобів, автобусів, що здійснюють регулярні перевезення, членами екіпажів повітряних, морських і річкових суден, членами поїзних і локомотивних бригад;

- є інструкторами збройних сил держав - членів НАТО та держав - учасниць програми НАТО "Партнерство заради миру", які беруть участь у заходах з підготовки підрозділів Збройних Сил або прибувають на запрошення Міністерства оборони;

- є діячами культури, що прибувають на запрошення закладу культури разом з однією особою, що супроводжує кожного з них;

- прибувають для участі в офіційних спортивних змаганнях, що проходять на території України, та супроводжуючих їх осіб;

- є технічними спеціалістами, які прибувають в Україну на запрошення представників українських підприємств;

- є особами, що здійснюють перевезення гемопоетичних стовбурових клітин для трансплантації;

- прибувають на лікування до закладів охорони здоров`я України.

Висновки суду.

Отже, системний аналіз вищенаведених норм дає підстави зробити висновок, що рішення про відмову у в`їзд на територію України, даже під час встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів спрямованих на запобігання поширенню на території Украй гострої респіраторної хвороби COVID-19, все одно повинно грунтуватися на нормі закону, прийматися з дотриманням порядку, і відповідати положенням ч.2 ст.2 КАС України.

Матеріалів справи підтверджено, що позивачка, ні суду, ні відповідачу не надавала документи, які підтверджують її право на в`їзд на територію України під час встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів спрямованих на запобігання поширенню на території Украй гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Проте, предметом даного спору є рішення відповідача від 01.09.2020 про заборону в`їзду позивачки в Україну строком на 3 (три) роки через те, що вона нібито надала неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Таку мотивацію має спірне рішення.

Проте, суд першої інстанції зазначив, і суд апеляційної інстанції з цим погоджується, що до матеріалів справи відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження інформації про подання позивачем про себе завідомо неправдивих відомостей. В даному випадку позивачем двічі подано достовірні відомості щодо себе та мети поїздки, як то святкування Рог-га-шана та відвідування своєї родини (батька чоловіка рідної сестри) ОСОБА_3 , громадянина України, та (його матері) ОСОБА_4 , що зареєстровані та проживають в Україні за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними документами.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що зміна мети перетину кордону не може розцінюватися як повідомлення неправдивих відомостей, а є лише зміною мети поїздки, а щодо пояснень відібраних у самої ж особи, яка винесла рішення про відмову в перетині державного кордону, суд відноситься критично, оскільки дана особа не може бути свідком і надавати об`єктивні пояснення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем заявлені обґрунтовані позовні вимоги, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження інформації про подання позивачем про себе завідомо неправдивих відомостей, отже спірне рішення є необґрунтованим, а відповідач не надав належним доказів щодо спростування вказаного.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.

Колегія суддів вважає, що всі доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Крім того, надаючи оцінку всім доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст виготовлено 08.10.2021.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Громадянки Ізраїлю ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Кузьменко