Справа № 320/8042/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року 320/8042/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І.,

при секретарі судового засідання - Лащихіній І.М.,

за участю:

представника позивача - Стеценка О.Л.,

представника відповідача - Осовітньої Ю.О.,

розглянувши в м. Києві у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову (том ІІ, а.с.10-20), просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі п.п.80.2.5 п. 80.2 ст.80 ПК України було проведено фактичну перевірку ТДВ "Узинський цукровий комбінат", результати якої оформлені у вигляді акту від 10.02.2020 №45/10-36-32-00-10/00372536 про результати фактичної перевірки ТДВ "Узинський цукровий комбінат".

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №.

Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, ґрунтуючись на тому, що перевірка була проведена із порушенням норм чинного законодавства України.

Так, позивач вважає, що наказ про проведення перевірки було оформлено з порушенням вимог ст. 81 ПК України, а саме не зазначено конкретної підстави для проведення перевірки. Зазначає, що у наказі "Про проведення фактичних перевірок" №211 від 28.01.2020 вказано, що перевірка здійснюється на підставі п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, проте стверджує, що відповідачем не доведено наявності передумов проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, якими є отримання контролюючими органами в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, про що має бути зазначено в наказі про проведення такої перевірки.

Однак, у наказі №211 від 28.01.2020 всупереч вимогам абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення фактичної перевірки позивача; не відображено: в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти порушення вимог законодавства у сфері виробництва і обігу пального; сумнівність яких саме дій позивача (дата вчинення дії, характер та наслідки вчинення такої дії та інші докази вчинення таких дій, показання свідків, працівників) була встановлена контролюючим органом.

Також звертає увагу, що у наказі про проведення перевірки, всупереч вимогам ст.81 ПК України, не зазначено чіткого періоду діяльності позивача, який буде перевірятися.

Крім того, серед процедурних порушень порядку проведення перевірки зазначає, що порушення, виявлені відповідачем в процесі здійснення перевірки, не могли бути встановлені під час проведення фактичної перевірки.

Із висновків Акту перевірки слідує, що у період з 17.08.2019 по 23.01.2020 позивач здійснив виготовлення та реалізацію спиртовмісної рідини під виглядом еталону як складника бензину може являти собою компонент альтернативного виду рідкого палива, так і спирт етиловий денатурований, біоетанол або отримані на їх основі синтетичні продукти, що можуть використовуватись як паливо або компоненти палива (добавки на основі біоеталону та біобутанолу).

Проте з огляду на предмет фактичної перевірки та порядок її проведення, позивач вважає, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), що корелюється із правом контролюючого органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка підприємця. Натомість, перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Звертає увагу на те, що в акті перевірки зазначено про обставини серпня 2019 року - січня 2020 року, в той час фактичну перевірку позивача було проведено лише у січні 2020 року, з огляду на що слідує, що в рамках проведення 29.01.2020 фактичної перевірки контролюючий орган не міг встановити порушення позивачем вимог закону, про які відповідачем зазначається у акті перевірки.

Відносно виявлених перевіркою порушень, позивач вказує, що такий висновок відповідачем було зроблено на підставі аналізу Єдиного реєстру податкових накладних.

Однак, за твердженням позивача, єдиним документом, що підтверджує реалізацію спирту є видаткові накладні, які відповідачем під час перевірки не аналізувалися. Натомість, податкові накладні, які аналізував податковий орган, при авансових платежах виписуються саме на отриманий аванс, а не на фактично відвантажений товар, що свідчить про те, що відповідач взагалі не аналізував який об`єм реалізував позивач.

Зазначає, що під час проведення фактичної перевірки позивача, відповідачем не встановлено обставин фактичного виготовлення, зберігання та реалізації спирту денатурованого/біоеталону, а лише констатував факт, що позивач на обладнанні фактично міг його виготовити в кількості 1908,89 т.

У зв`язку з вказаним, позивач вказує, що перевірку виготовлення, зберігання та реалізації спирту денатурованого/біоеталону здійснено відповідачем на підставі податкових накладних без реального встановлення факту такого виготовлення, зберігання та реалізації.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідачем вчинено процедурні порушення щодо проведення спірної фактичної перевірки, а саме: 1) проведення перевірки без наявності конкретних підстав для її проведення; 2) у наказі про проведення перевірки не зазначено чіткого періоду діяльності позивача, який буде перевірятися; 3) порушення, вказані відповідачем в акті перевірки, могли бути виявлені лише в ході проведення документальної перевірки, в той час як відповідачем було проведено фактичну перевірку, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті за результатами незаконної перевірки, підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскаржувані рішення прийнято відвідачем правомірно і відповідно до вимог податкового законодавства.

Відповідач стверджує, що документи для проведення фактичної перевірки були оформлені ним у повній відповідності до вимог податкового законодавства за наявності обумовлених причин і підстав для проведення такої перевірки.

Стверджував, що позивач допустив представників ГУ ДПС у Київській області до проведення перевірки та не висловив жодних зауважень до її проведення.

Окрім того, відповідач подав до суду клопотання про закриття провадження у справі з підстав того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були предметом судового розгляду у справі №320/3824/20. Відповідач зазначив, що по даній справі наявне судове рішення, яке набрало законної сили, а саме постанова Верховного Суду від 05.07.2021, а тому вважає, що у позивача відсутнє повторне право на оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень.

Так, вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з програми "Діловодство спеціалізованого суду", 05.05.2020 Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 у справі №320/3824/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020, адміністративний позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 05.07.2021 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 у справі №320/3824/20 скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено повністю.

Водночас, як було встановлено судом, в рамках адміністративної справи №320/8042/21, в якій відкрито провадження 06.07.2021, позивачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №.

При цьому, відповідач стверджує, що підстави оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень у справі №320/3824/20 та у справі №320/8042/21 є однаковими.

Перевіряючи такі доводи відповідача, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 11 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, пунктом 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що позивач не може повторно звернутися до адміністративного суду у тому випадку, якщо є одночасна сукупність наступних умов: підстави позову, предмет позову, тотожні сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №826/6179/16, в якій зазначено, що достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

У вказаній вище постанові Верховний Суд також зазначає, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного зі згаданих вище чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

При визначенні підстав позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 справа №372/2230/17-ц.

Суд зазначає, що згідно правових висновків викладених у постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 22.04.2021 по справі №640/13460/19 зазначено: "При цьому, колегія суддів наголошує, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору (постанова Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №640/5563/19)".

Отже, відповідно до висновків Верховного Суду сторона не позбавлена права звертатись до суду з інших підстав.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та практику Верховного Суду, суд приходить до висновку, що у ТДВ "Узинський цукровий комбінат" наявне право повторного звернення до суду з вимогою щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №, якщо у новій позовній заяві буде наведено інші правові підстави для скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається зі змісту позовної заяви у справі №320/3824/20, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №, ТДВ "Узинський цукровий комбінат" посилалось на те, що висновки викладені відповідачем в акті перевірки про те, що етанол як складник бензину може являти собою як компонент альтернативного виду рідкого палива, так і спирт етиловий денатурований або біоетанол є необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі акта перевірки, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Водночас, як вбачається із заяви про зміну підстав позову у справі №320/8042/21, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №, то позивач зазначив, що відповідачем вчинено процедурні порушення щодо проведення спірної фактичної перевірки, а саме: 1) проведення перевірки без наявності конкретних підстав для її проведення; 2) у наказі про проведення перевірки не зазначено чіткого періоду діяльності позивача, який буде перевірятися; 3) порушення, вказані відповідачем в акті перевірки, могли бути виявлені лише в ході проведення документальної перевірки, в той час як відповідачем було проведено фактичну перевірку, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті за результатами незаконної перевірки, підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Наведене свідчить, що у справі №320/8042/21 наведені інші підстави для оскарження податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №, ніж ті, які були зазначені у справі №320/3824/20.

Відтак, у ТДВ "Узинський цукровий комбінат" наявне право повторного звернення до суду з вимогою щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №, оскільки у заяві про зміну підстав позову у справі №320/8042/21 наведено інші правові підстави для скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про закриття провадження у справі є необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити.

З цих підстав суд також відмовляє у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду сторона не позбавлена права звертатись до суду з інших підстав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 26.07.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 замінено відповідача у даній справі - Головне управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 44096797) та відкладено підготовче судове засідання на 06.09.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 прийнято до розгляду заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" про зміну підстав позову у справі №320/8042/21, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів та відкладено підготовче засідання на 04.10.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.10.2021.

У судове засідання, призначене на 11.10.2021, з`явились представники сторін.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у заяві про зміну підстав позову та просив позов задовольнити, спірні податкові повідомлення-рішення скасувати.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

При цьому, представник відповідача погодилась з тим, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (ідентифікаційний код 00372536; місцезнаходження: 09161, Київська область, м. Узин, вул. Симиренка, 2) зареєстровано в якості юридичної особи 20.10.2003, про що зроблено запис в реєстрі 0002739.

Основним видом діяльності позивача є "Виробництво цукру" (КВЕД 2010 - 10.81).

З матеріалів справи вбачається, що в січні 2020 року Головним управлінням ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" з питань додержання суб`єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва спирту та продукції хімічного та технічного призначення, для виробництва якої використовується спирт етиловий денатурований.

Перевірку проведено на підставі п.п.80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України згідно з наказом Головного управління ДПС у Київській області №211 від 28.01.2020 та направленнями на перевірку від 29.01.2020 №№ 75, 76.

За результатами фактичної перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області складено акт про результати фактичної перевірки від 10.02.2020 №45/10-36-32-00-10/00372536 (далі - акт перевірки), в якому посадовими особами контролюючого органу встановлені наступні порушення Товариством з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" вимог податкового законодавства, а саме:

- ТДВ "Узинський цукровий комбінат" не зареєстровано платником акцизного податку з реалізації спирту етилового, чим порушено вимоги п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України;

- за адресою провадження діяльності з виробництва підакцизних товарів Товариством не зареєстровано акцизний склад у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, чим порушено вимоги п.п.230.1.1 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України;

- не обладнання та відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового, витратомірів лічильників обсягу виробленої продукції а саме: місце відпуску - спирту етилового денатурованого з виробництва у склад готової продукції; місце відпуску спирту етилового денатурованого зі складу готової продукції на виробництво етанолу як складника бензину; місце відпуску етанолу як складника бензину з виробництва у склад готової продукції; місце відпуску етанолу як складника бензину зі складу готової продукції в автомобільну цистерну, чим порушено вимоги п.п.229.1.8 п. 229.1 ст. 229 та п.п.230.1.1 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України;

- здійснення виробництва спирту етилового денатурованого за відсутності діючої ліцензії на виробництво спирту етилового, чим порушено вимоги ст. 2 Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального";

- оптова торгівля спиртом етиловим денатурованим за відсутності діючої ліцензії на право оптової торгівлі спиртом етиловим, чим порушено ст. 14 Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального";

- виробництво продукції хімічного і технічного призначення, для виробництва якої використовується спирт етиловий денатурований без внесення такого суб`єкта господарювання до Електронного реєстру суб`єктів господарювання, які використовують спирт етиловий для виробництва Продукції хімічного і технічного призначення, парфумерно-косметичної продукції, оцту з харчової сировини, чим порушено вимоги ст. 7 Закону Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Згідно описової частини акту, до таких висновків відповідач прийшов у зв`язку з тим, що за період з 17.08.2019 по 23.01.2020 згідно податкових накладних та розрахунків коригування до них, зареєстрованих в ЄРПН, позивачем реалізовано виготовленої продукції (етанол як складник бензину) в кількості 1908,89 т на загальну суму 34296587,89 грн. Таким чином, на підприємстві на обладнанні, устаткуванні, комунікаціях відбувається процес виготовлення спирту етилового денатурованого, процес його обезводнення (циклогексаном) та облік механічним спиртовимірювальним апаратом типу ВКА 2.

Після обліку механічним спиртовимірювальним апаратом типу ВКА 2 (механічним) спирт етиловий денатурований міцністю 97,497 % об. зберігається в добовій ємності (зливному відділенні), де проходить окремий процес її змішування з додаток Biostable 85T G-Plus.

Таким чином, підприємство має два етапи виробництва а саме:

1) виробництво спирту етилового денатурованого і його обезводнення до спиртовимірювального апарату типу ВКА 2 (ВКА - 200), НІЖУ (або аналогічного);

2) виробництво продукції хімічного та технічного призначення з використанням спирту етилового денатурованого після спиртовимірювального апарату типу ВКА 2 (ВКА - 200), ШЖУ (або аналогічного).

Зазначено, що оксигенат представляє собою продукцію, яку одержують шляхом зневоднення багатоскладової суміші летких метаболітів, властивих для біохімії спиртового бродіння (одноатомні спирти, етери, альдегіди, кетони та інші супровідні сполуки), збагачену сполуками хімічних перетворень із вибірковим залученням вищезазначених метаболів на проміжній стадії одержання бражного дистиляту та стабілізовану (вуглеводними) добавками на стадії одержання кінцевої товарної продукції.

Враховуючи зазначене вище, спиртовмісна рідина під виглядом етанолу як складника бензину може являти собою як компонент альтернативного виду рідкого палива так і спирт етиловий денатурований, біоетанол або отримані на їх основі синтетичні продукти, що можуть використовуватись як паливо або компоненти палива (добавки на основі біоетанолу та біобутанолу).

На підставі висновків Акта перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 31.03.2020 № щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 34296587,89 грн. за платежем акцизний податок на спирт;

- від 31.03.2020 № щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1000000,00 грн. за платежем Акцизний податок на спирт;

- від 31.03.2020 № щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 80000,00 грн. за платежем Акцизний податок на спирт;

- від 31.03.2020 № щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 68593175,78 грн. за платежем Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- від 31.03.2020 № щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 68593175,78 грн. за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання їх протиправними та скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент проведення перевірки).

Згідно з п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Так, відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.п.80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Перевіряючи дотримання відповідачем норм чинного законодавства щодо порядку та підстав проведення перевірки суд зазначає, що у своїй постанові від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18 Верховний Суд сформував наступний правовий висновок: "Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.".

Отже, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкового повідомлення-рішення, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого податкового повідомлення-рішення, а суди таким підставам позову повинні надавати правову оцінку в першу чергу.

Щодо доводів позивача про відсутність зазначення у наказі про проведення перевірки конкретної підстави для проведення перевірки, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що фактична перевірка позивача проведена на підставі наказу відповідача №211 від 28.01.2020 "Про проведення фактичних перевірок, в якому зазначено, що відповідно до вимог ст.ст. 20, 75, 80 Податкового кодексу України та з метою здійснення контролю за діяльністю суб`єктів господарювання у сфері виробництва та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального наказано начальнику управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів організувати проведення фактичних перевірок з 29-30 січня 2020 року тривалістю 10 діб за період діяльності згідно вимогами ст. 102 Податкового кодексу України (п. 1 наказу). Працівникам управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів на підставі п.п.80.2.5. п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання (об`єктів) згідно з додатком №1 (п. 2 наказу).

Відповідно до витягу з додатку №1 до зазначеного наказу у переліку суб`єктів господарювання зазначено Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (), адреса об`єкта перевірки: Білоцерківський район, м. Узин, вул. В.Семиренка, буд. 2, дата початку і тривалість перевірки 29.01.2020 - 10 діб, посада та П.І.Б. перевіряючих - заступник начальника відділу Савченко О.Ф., ГДРІ Костюк В.В.

Суд зазначає, що єдиним посиланням на підставу проведення перевірки у наказі "Про проведення фактичних перевірок" №211 від 28.01.2020 вказано, що перевірка здійснюється на підставі п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Як вже зазначено судом, відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

В свою чергу, відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявність та/або отримання контролюючими органами в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, про що має бути зазначено в наказі про проведення такої перевірки.

Однак, у наказі №211 від 28.01.2020 всупереч вимогам абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України відсутні будь-які посилання на конкретні та фактичні підстави призначення фактичної перевірки позивача.

Також у наказі №211 від 28.01.2020 не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти порушення вимог законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального; сумнівність яких саме дій позивача (дата вчинення дії, характер та наслідки вчинення такої дії та інші докази вчинення таких дій, показання свідків, працівників) була встановлена контролюючим органом.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що при оформленні наказу у контролюючого органу відсутні визначені нормами ПК України підстави для проведення фактичної перевірки позивача, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи в суді.

Посилання відповідача на те, що згідно з п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України достатньою самостійною підставою для проведення фактичної перевірки є здійснення відповідачем функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, суд вважає помилковим, оскільки таке тлумачення цієї норми повністю нівелює необхідність існування інших передбачених у п. 80.2 ст. 80 ПК України підстав для проведення фактичних перевірок дотримання вимог законодавства в цій сфері, адже такими функціями контролюючий орган наділений законодавчо на постійній основі.

Суд зазначає, що до відзиву на позовну заяву відповідачем на підтвердження наявності підстав для проведення фактичної перевірки надано копію листа ДПС України від 24.01.2020 №1209/7/99-00-17-02-01-07, в якому зазначено, що згідно з інформацією, яка була надана територіальними підрозділами контролю за обігом підакцизних товарів, роботою з автоматизованими інформаційними системами, підлягають відпрацюванню підприємства (відповідно до додатку), які декларують виробництво продукції хімічного призначення.

Суд зазначає, що вказаний лист не може бути обґрунтованою причиною правомірності видання наказу від 28.01.2020 №211, оскільки податковим органом не доведено, що саме цей лист та наявна в ньому інформація слугували підставою для прийняття спірного наказу.

Також суд зазначає, що у листі ДПС України від 24.01.2020 №1209/7/99-00-17-02-01-07 відсутня будь-яка інформація, що вказує на порушення вимог законодавства платником податків і що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки.

Крім того, суд зазначає, що лист ДПС України, як підстава, яка підпадає під дію підпункту 80.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, повинен містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, натомість ніяких конкретних фактів та обставин порушення платником вимог законодавства в частині виробництва та обігу спирту, спиртовмісної продукції вказаний лист не містить.

Суд вважає помилковим посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №812/1112/16, де стверджується, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Так, на час розгляду даної справи наявні інші правові висновки Верховного Суду, викладені ним у постановах від 19.11.2020 у справі №160/7971/19 та від 08.09.2020 у справі №640/21536/19 щодо застосування спірної норми права (п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ) у подібних правовідносинах, які є більш новими по відношенню до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №812/1112/16, на яку посилається відповідач.

В свою чергу, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, звернуто увагу судів на те, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

У зв`язку із чим, при розгляді даної справи суд має враховувати саме правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №160/7971/19 та від 08.09.2020 у справі №640/21536/19 про те, що підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відтак суд у розглядуваній справі виходить з того, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального, не є окремою, самостійною та достатньою підставою для проведення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, оскільки у такому випадку всі інші підстави для проведення фактичної перевірки, передбачені пункту 80.2 статті 80 ПК України, втрачають своє юридичне значення, у зв`язку з наданням контролюючому органу права без настання будь-яких юридичних фактів та у будь-який час проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.09.2020 у справі №640/21536/19 вказує на те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала інформація про порушення Товариством вимог законодавства. Як у листі, який відповідач визначає як підставу для проведення перевірки, так і у самому наказі про призначення перевірки, податковий орган не конкретизує суть порушення. У спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Товариства вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Аналіз наданих відповідачем доказів, як підставу для видання наказу від 28.01.2020 №211 "Про проведення фактичних перевірок" у сукупності не доводить наявність визначених у п.п.80.2.5. п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України підстав для проведення фактичної перевірки, оскільки не містить інформації про порушення вимог законодавства в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відтак, суд погоджується із доводами позивача про відсутність підстав для проведення спірної фактичної перевірки, а саме реальних подій та обставин, з настанням яких законодавець пов`язує виникнення у контролюючого органу права на призначення фактичної перевірки, що є самостійною правовою підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами фактичної перевірки.

Щодо доводів позивача про те, що у Наказі про проведення фактичної перевірки, всупереч вимогам ст. 81 ПК України, не зазначено чіткого періоду діяльності Позивача, який буде перевірятися, суд зазначає таке.

Суд зазначає, що в силу пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, аналіз положень пункту 81.1 статті 81 ПК України свідчить, що до умов допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок є наявність наказу про проведення перевірки, в якому, серед іншого, має бути зазначений період діяльності, який буде перевірятися.

Вказана вимога покликана на встановлення конкретного періоду діяльності платника податків, який буде перевірятися.

Судом встановлено, що в наказі відповідача "Про проведення фактичних перевірок" №211 від 28.01.2020 період діяльності, який буде перевірятися, фактично не визначений, а зазначено лише загальну норму ст. 102 ПК України.

Суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач не висловив заперечень стосовно даного аргументу позивача. В судовому засіданні представник відповідача не зміг назвати причин не зазначення у наказі "Про проведення фактичних перевірок" №211 від 28.01.2020 періоду діяльності, який буде перевірятися.

Відтак, відсутність у наказі про проведення перевірки №211 від 28.01.2020 періоду діяльності, який буде перевірятися, робить не визначеними коло повноважень податкового органу та свідчить про не обмеження такого періоду, що є порушенням вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Щодо доводів позивача про те, що порушення, виявлені Відповідачем в процесі здійснення фактичної перевірки не могли бути встановлені під час проведення фактичної перевірки, оскільки є предметом документальної перевірки, суд зазначає таке.

Аргументуючи вказані доводи позивач вказує на те, що в акті перевірки вказано, що в період з 17.08.2019 по 23.01.2020 позивач здійснив виготовлення та реалізацію спиртовмісної рідини під виглядом еталону як складника бензину, що може являти собою як компонент альтернативного виду рідкого палива так і спирт етиловий денатурований, біоетанол або отримані на їх основі синтетичні продукти, що можуть використовуватись як паливо або компоненти палива (добавки на основі біоетанолу та біобутанолу).

Проте з огляду на предмет фактичної перевірки та порядок її проведення, позивач вважає, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), що корелюється із правом контролюючого органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка підприємця. Натомість, перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Звертає увагу на те, що в акті перевірки зазначено про обставини серпня 2019 року - січня 2020 року, в той час як фактичну перевірку позивача було проведено лише у січні 2020 року, з огляду на що слідує, що в рамках проведення 29 січня 2020 року фактичної перевірки контролюючий орган не міг встановити порушення Позивачем вимог Закону, про які Відповідачем зазначається у Акті перевірки.

Наявність викладених процедурних порушень, як наполягає позивач, свідчить про те, що невиконання вимог до порядку проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії у вигляді податкового повідомлення-рішення.

Як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення не може бути визнано правомірним.

Будь-яких заперечень, окрім цитування положень Податкового кодексу України, відзив відповідача з приводу даного аргументу позивача не містить.

Відповідно до положень п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з п.п.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (п.п.80.2.1 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п.80.2.2 п. 80.2 ст. 80);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (п.п.80.2.3 п. 80.2 ст. 80);

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (п.п.80.2.4 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п.80.2.6 п.80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (п.п.80.2.7 п. 80.2 ст. 80).

Відповідно до пп. 1.2.2 п. 1.2 розділу I Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДФС від 31.07.2014 №22 (зі змінами, у редакції, чинній на час проведення перевірки), зазначено, що при організації проведення документальної позапланової (крім перевірок, визначених у підпункті 1.2.3 цього пункту) або фактичної перевірки обґрунтовані пропозиції щодо необхідності її проведення оформлюються доповідною запискою (висновком) за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, який має інформацію, що може слугувати підставою для проведення документальної позапланової або фактичної перевірки відповідно до чинного законодавства.

Суд зазначає, що лист ДПС України від 24.01.2020 №1209/7/99-00-17-02-01-07, в якому зазначено, що згідно з інформацією, яка була надана територіальними підрозділами контролю за обігом підакцизних товарів, роботою з автоматизованими інформаційними системами, підлягають відпрацюванню підприємства (відповідно до додатку), які декларують виробництво продукції хімічного призначення, тощо, та визначено перелік суб`єктів господарювання, по яких необхідно провести фактичні перевірки (додаток №1), не містить обґрунтованих пропозицій щодо необхідності проведення податкового контролю саме в формі фактичної перевірки.

Аналізуючи положення ст.ст. 75, 80 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), це корелюється із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання.

Однак, перевірка дотримання вимог ПК України та Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування до платника податків штрафних санкцій.

Також звертає на себе увагу той факт, що правопорушення, на яке посилається податковий орган, мало місце у період з 17.08.2019 по 23.01.2021, а фактична перевірка призначена 28.01.2020 та проведена в період з 29.01.2020 по 09.02.2020, що безпосередньо свідчить про те, що під час фактичної перевірки бралися до уваги обставини та факти, які мали місце не на момент проведення фактичної перевірки, а в минулому.

Отже, оскільки фактична перевірка відповідно до п.п.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК здійснюється щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у т. ч. про виробництво та обіг підакцизних товарів, пального, та її тривалість не повинна перевищувати 10 діб із можливістю продовження строку на 5 діб відповідно до п. 82.3 ст. 82 ПК України, то комплексне дослідження дотримання порядку здійснення ліцензованого виду діяльності платника податків, який не охоплено фактичною перевіркою (передує або понад вказаних 10 - 15 діб), може бути здійснене у ході невиїзних документальних, а також планових/позапланових виїзних перевірок, за наявності підстав для їх проведення.

Враховуючи виявлені судом та не спростовані відповідачем процедурні порушення щодо проведення спірної фактичної перевірки, а саме: 1) проведення перевірки без наявності конкретних підстав для її проведення; 2) не зазначення у наказі про проведення перевірки чіткого періоду діяльності позивача, який буде перевірятися; 3) проведення фактичної перевірки за відсутності будь-якої уповноваженої особи підприємства; 4) виявлені порушення є предметом проведення документальної, а не фактичної перевірки, суд приходить до висновку про те, що така перевірка проведена незаконно.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийняті за її результатами акти індивідуальної дії підлягають визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 16 лютого 2016 року (справа № 826/12651/14), від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2018 року (справа № 1570/7146/12), від 24 жовтня 2018 року (справа № 808/1746/15) та від 04 лютого 2019 року (справа № 807/242/14).

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування податкових повідомлень-рішень.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 22700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 06.07.2021 №9959.

Відтак, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 22700,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 249, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 №, від 31.03.2020 № та від 31.03.2020 №.

Стягнути на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" () сплачений судовий збір у розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 13 жовтня 2021 р.