Справа № 520/8383/21
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

05 жовтня 2021 р. справа № 520/8383/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання Дорощенко К.В.,

за участі:

позивача - не прибув,

представника відповідача Чіпко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового розміру щомісячного довідного грошового утримання судді у відставці з 90% до 54%, при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 березня 2020 року №01-33/207/2020, виданої Апеляційним судом Харківської області;

- визнати неправомірними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області по виключенню зі стажу 10 років роботи в прокуратурі Харківської області, при нарахуванні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- скасувати рішення відділу обслуговування громадян №20 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.04.2021 року в частині застосування загального відсотку розрахунку щомісячного довічного грошового утримання від суддівської винагороди - 54% при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 березня 2020 року №01-33/207/2020 року, виданої Апеляційним судом Харківської області, та виключення зі стажу при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 10 років роботи в прокуратурі Харківської області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% (дев`яносто відсотків) суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження стажу роботи у 32 роки 28 днів, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 березня 2020 року №01-33/207/2020 виданої Апеляційним судом Харківської області, здійснивши виплату боргу однією сумою без обмеження граничним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року;

- стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені судові втрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання в місячний строк з дня отримання постанови подати звіт про виконання рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року розгляд справи ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до суду з позовом у зв`язку з тим, що відповідач не мав законних підстав для зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 54%, оскільки відсотковий розмір 90 був визначений ще з моменту призначення позивачу щомісячного грошового утримання 30.12.2014 року. Також не мав підстав для виключення 10 років стажу прокурора відділу прокуратури Харківської області і зменшення стажу з 32 років 28 днів до 22 років 28 днів даючи право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці. З огляду на викладене вважає, що рішення та дії відповідача є протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що визначення відсотку довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII не призводить до порушення ст.22 Конституції України, оскільки не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 на підставі Постанови Верховної Ради України №59-VІІІ від 25.12.2014, відповідно до статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суду" звільнена з посади судді у відставку, на підставі вказаної постанови Верховної Ради України, наказом №04-02/115-ОС від 29.12.2014 відрахована зі штату апеляційного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

При виході у відставку позивачу було призначено та виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, виходячи зі стажу 32 роки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 по справі №520/1521/2020 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 березня 2020 року №01-33/207/2020, виданої Апеляційним судом Харківської області, без обмеження граничним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Листом Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області від 14.04.2021 №2000-0222-8/54061 на заяву позивача від 16.03.2021 повідомило про те, що відділом перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення рішення суду виконано. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проведено з урахуванням статті 137, частини третьої статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, відповідно до якого позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 54% суддівської винагороди. При перевірці пенсійної справи було виявлено невірне обчислення відсотку розрахунку щомісячного довічного грошового утримання від суддівської винагороди. До стажу роботи судді помилково зараховано період роботи в прокуратурі Харківської області. Після коригування стаж роботи на посаді судді складає 22 роки 28 днів. У разі виникнення незгоди з вищезазначеним, позивач має право на оскарження відповідно до законодавства. З цих підстав позивачу відмовлено в перерахунку та виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди.

З проводу спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.

Суд відмічає, що Конституція України у частині другій статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.

Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.

Як встановлено судом, Постановою Верховної Ради України №59-VІІІ від 25.12.2014 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, відповідно до п.9 ч.5.ст.126 Конституції України.

На час обрання позивача на посаду судді діяв Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-XII, відповідно до абз.2 ч.4 ст.43 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі також - Закон №2453-V, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України №2453-VI, (в редакції, чинній до 28.03.2015) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На момент розгляду спірних правовідносин діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі також - Закон №1402-VIII).

Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Під час визначення суддівського стажу позивача, чинними були положення Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року, статтею 56 якого було надано роз`яснення поняття "прокурор", а саме: під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Отже, позивач відповідно до ст.56 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, чинним як на час роботи позивача у спірні періоди так і на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, займав посади прокурора, які зазначені у статті 15 Закону №1697-VII.

Таким чином, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 22 років (при достатніх 10), суд приходить до висновку, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховується також період роботи в органах прокуратури з 04.03.1982 - 01.12.1992 (10 років 08 місяців 27 днів).

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17 та від 28.11.2019 у справі №342/119/17.

Суд зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується та відповідачем визнається на явність стажу роботи позивачем на посаді судді 22 роки 26 днів.

Таким чином, не включення відповідачем до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, час роботи на посадах прокурорів і слідчих, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Суд відмічає, що питання застосування норм матеріального права уже вирішувалось Верховним Судом у постановах від 28.11.2019 у справі №589/4735/16-а, від 28.11.2019 у справі №607/5454/17, від 13.05.2020 у справі № 242/1890/17 і суд не вбачає підстав для відступу від висловлених у них висновків.

Відносно позовної вимоги скасувати рішення відділу обслуговування громадян №20 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.04.2021 року в частині застосування загального відсотку розрахунку щомісячного довічного грошового утримання від суддівської винагороди - 54% при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 березня 2020 року №01-33/207/2020 року, виданої Апеляційним судом Харківської області, та виключення зі стажу при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 10 років роботи в прокуратурі Харківської області, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що лист Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 14.04.2021 №2000-0218-8/54051 є відповіддю на звернення та не порушує прав позивача, оскільки не є рішенням суб`єкта владних повноважень та носить виключно інформативний характер.

При цьому порушення прав позивача відбулось саме внаслідок протиправності дій відповідача щодо не зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи в органах прокуратури та не здійснення перерахунку пенсії та цим діям надано належну оцінку в межах даної справи.

Суд відмічає, що з пояснень позивача та додатків доданих до позову позивачем, надано саме лист Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 14.04.2021 №2000-0218-8/54051, який є предметом оскарження.

Таким чином, судом не встановлено порушення прав позивача в цій частині, підстави для задоволення вказаної позовної вимоги відсутні.

Стосовно позовної вимоги щодо визначення розміру щомісячного довічного утримання в розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди судді працюючого на відповідній посаді, суд зазначає наступне.

Як встановлено під час розгляду справи та не заперечувалось сторонами, позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці вперше призначене у розмірі визначеному Законом № 2453-VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, зокрема, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.

Положеннями ст.142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 року по зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

На підставі викладеного, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI).

Отже, позовні вимоги щодо визначення розміру щомісячного довічного утримання в розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди судді працюючого на відповідній посаді за Законом № 2453-VI не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для не зарахування до спірного періоду роботи позивача на посаді прокурора до суддівського стажу та відповідно щодо визначення розміру щомісячного довічного утримання в розмірі 54 відсотку від суддівської винагороди судді працюючого на відповідній посаді.

Із урахуванням описаних вище періодів загальний стаж роботи позивача на посаді судді, який у відповідності до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII повинен враховуватись при визначені розміру виплачуваного йому довічного грошового утримання судді у відставці складає 32 роки 09 місяців 25 днів.

Отже, розмір грошового утримання позивача повинен збільшитися на 2 відсотки за кожен рік, що перевищує 20 річний стаж, відповідно Закону №1402-VIII та становить 82 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (32-20=12 років, 12x2%=24%, 50%+24%=74%).

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із даним позовом та розгляду справи судами попередніх інстанцій) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Таким чином обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Щодо вимоги встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання в місячний строк з дня отримання постанови подати звіт про виконання рішення, суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 54%, при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 березня 2020 року №01-33/207/2020, виданої Апеляційним судом Харківської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 74% від суддівської винагороди працюючого судді з 19.02.2020 року на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 17 березня 2020 року №01-33/207/2020, виданої Апеляційним судом Харківської області, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.10.2021 року.

Суддя Біленський О.О.