Справа № 826/9712/16
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9712/16 Суддя (судді) першої інстанції: Мамедова Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «ЕНЕРГОІНВЕСТ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «ЕНЕРГОІНВЕСТ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергоінвест» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17 червня 2016 року № про зменшення на 451201,00 грн. суми податкового зобов`язання та зменшення на 437944,00 грн. суми податкового кредиту з податку на додану вартість.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень, вказав на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Свої доводи обґрунтовував тим, що судом не надано належної оцінки доказам, які надавались позивачем, внаслідок чого надані докази не знайшли свого відображення в рішенні суду, та не враховані в якості підтвердження реальності проведених господарських операцій.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 17.06.2016 про зменшення суми податкового зобов`язання для цілей розділу V Податкового кодексу України у розмірі 451201,00 грн. та зменшення суми податкового кредиту у розмірі 437944,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2021 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не надав належної правової оцінки доводам відповідача про те, що: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ванзубр», яке значилося постачальником дизельного палива та бензину ТОВ «Донстрой», зазначений товар не придбавало (єдиним його постачальником - курятини бройлерної - було Публічне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт»); зазначений у товаро-транспортних накладних перевізник дизельного палива та бензину СПД ОСОБА_1 дохід від зазначеної операції не декларував; не відображало і ТОВ «Донстрой» витрати на транспортування товару як замовник цих послуг.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Енергоінвест" з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій з постачальником ТОВ "Донстрой" та покупцем ПАТ "Донбасенерго" за період з 01.08.2015 року по 31.08.2015 року. За результатом перевірки складено акт від 01.06.2016 року № 118/26-15-14-04-05/38903313 (надалі -акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено, що в результаті допущення порушень п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 ст. 198 ПК України позивачем завищено податкові зобов`язання для цілей розділу V ПК України, з податку на додану вартість, на суму 451 201,00 грн. та завищено податковий кредит на 437944,00 грн.

У зв`язку із встановленням зазначених порушень Головним управлінням ДФС у м. Києві 17.06.2016 року винесено податкове повідомлення-рішення № форми "Р1", яким зменшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на 451201,00 грн. та зменшено суму податкового кредиту на 437944,00грн.

Вважаючи вказане вище податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган довів факт необґрунтованості отриманої позивачем податкової вигоди, оскільки за спірними операціями оформлювалися лише окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення господарських операцій та правомірність формування сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У відповідності до пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 "Порядку заповнення податкової накладної" затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

У відповідності до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011р. №742/11/13-11.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Так, висновки податкового органу щодо завищення зобов`язання з податку на додану вартість обґрунтовано безпідставністю формування такого, за рахунок взаємовідносин з ПАТ "Донбасенерго", в силу нікчемності правочинів укладених з даним товариством.

Як видно з матеріалів справи, між ПАТ "Донбасенерго" та ТОВ "ТД "Енергоінвест" 10.08.2015 укладено Договір на поставку продукції № 10/08/15-1, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався поставити ПАТ "Донбасенерго" паливно-енергетичні ресурси, а саме- дизельне паливо.

Відповідно до умов вказаного договору, місце та строки поставки продукції покупцю здійснюється за умовами передбаченими Додатком №1 до договору. Дата поставки відповідної партії продукції та фактичний об`єм кожної партії визначаються у відповідних письмових заявках, що є невід`ємною частиною цього договору. Орієнтовна кількість щомісячного постачання становить 135 000 л. Старобешівська ТЕС та 80 000 л. Слов`янська ТЕС (п. 3 Договору).

Відповідно до пункту 4 Договору, продукція, що постачається повинна бути належним чином ідентифікована постачальником, шляхом нанесення на неї, за наявності фактичної можливості, необхідного стандартного маркування та реквізитів вантажоодержувачів, а також дати та номеру договору, за яким здійснюється поставка.

Пунктом 5 вказаного Договору встановлено, що постачальник зобов`язаний у письмовій формі (факс, лист) у розумний строк до дати поставки, сповістити покупця про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника та іншу інформацію, що необхідна для прийняття продукції. Датою поставки продукції, відповідно умов договору, є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції.

Також, на постачальника покладено обов`язок щодо понесення усіх витрат відносно продукції, до моменту її поставки.

При поставці продукції постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали документів, а саме: рахунок-фактуру, податкову накладну, акт приймання-передачі, та вантажоодержувачу - видаткову накладну та відповідні товаросупроводжувальні накладні (в тому числі товарно-транспортну накладну), сертифікати відповідності або сертифікати якості на продукцію та іншу передбачену умовами договору документацію.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 до договору та специфікації №1 позивач зобов`язувався поставити на структурні підрозділи ПАТ "Донбасенерго" - Старобешівську ТЕС та Слов`янську ТЕС дизельне паливо об`ємом 645 000 л. вартістю 16 246 800,00грн.

В підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином позивачем надано копії видаткових накладних: № 123 від 17.08.2015 року, щодо поставки дизельного палива об`ємом 28 431 л. вартістю 755 695,98грн. в тому числі ПДВ на суму 125 949,33грн.; № 127 від 14.08.2015 року, щодо поставки дизельного палива об`ємом 17 540 л. вартістю 466 213,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 77 702,20грн., а також копії Актів приймання-передачі: № 5 від 21.08.2015 року, відповідно до змісту якого позивачем поставлено дизельне паливо об`ємом 34 750 л. вартістю 959 100,00грн. в тому числі ПДВ на суму 159 850,00грн.; № 3 від 10.08.2015 року, відповідно до змісту якого позивачем поставлено дизельне паливо об`ємом 28 431 л. вартістю 755 695,98грн. в тому числі ПДВ на суму 125 949,33грн.; № 1 від 14.08.2015 року, відповідно до змісту якого позивачем поставлено дизельне паливо об`ємом 17 540 л. вартістю 466 213,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 77 702,20грн..

Крім того, між ПАТ "Донбасенерго" та позивачем 10.08.2015 року укладено Договір на поставку продукції № 10/08/15-2, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався поставити ПАТ "Донбасенерго" паливно-енергетичні ресурси, а саме - дизельне паливо та бензин А-92.

Відповідно до умов вказаного договору, місце та строки поставки продукції покупцю здійснюється за умовами передбаченими Додатком №1 до договору. Дата поставки відповідної партії продукції та фактичний об`єм кожної партії визначаються у відповідних письмових заявках, що є невід`ємною частиною цього договору. (п. 3 Договору).

Поставка товару повинна здійснюватись постачальником, бензовозами постачальника на Старобешівська ТЕС (додаток №1 до Договору).

Відповідно до пункту 4 Договору, продукція, що постачається повинна бути належним чином ідентифікована постачальником, шляхом нанесення на неї, за наявності фактичної можливості, необхідного стандартного маркування та реквізитів вантажоодержувачів, а також дати та номеру договору, за яким здійснюється поставка.

Пунктом 5 вказаного Договору встановлено, що постачальник зобов`язаний у письмовій формі (факс, лист) у розумний строк до дати поставки, сповістити покупця про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника та іншу інформацію, що необхідна для прийняття продукції. Датою поставки продукції, відповідно умов договору, є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції.

Також, на постачальника покладено обов`язок щодо понесення усіх витрат відносно продукції, до моменту її поставки.

При поставці продукції постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали документів, а саме: рахунок-фактуру, податкову накладну, акт приймання-передачі, та вантажоодержувачу - видаткову накладну та відповідні товаросупроводжувальні накладні (в тому числі товарно-транспортну накладну), сертифікати відповідності або сертифікати якості на продукцію та іншу передбачену умовами договору документацію.

Відповідно до Додатку №1 до договору, позивач зобов`язувався поставити на структурні підрозділи ПАТ "Донбасенерго" - Старобешівську ТЕС паливо рідинне та газ, оливи мастильні (бензин марки А-92) об`ємом 25 500 л. вартістю 703 800,00грн. та Слов`янську ТЕС паливо рідинне та газ, оливи мастильні (бензин марки А-92) об`ємом 42000л. вартістю 887 040,00грн.

В підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином позивачем надано копії видаткових накладних: №21 від 21.08.2015 року, щодо поставки дизельного палива об`ємом 21390 л. вартістю 526 194,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 87 699,00грн.; № 130 від 20.08.2015 року, щодо поставки дизельного палива об`ємом 34 750 л. вартістю 959 100,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 159 850,00грн. та копію Акту приймання-передачі № 2 від 21.08.2015 року, відповідно о змісту якого позивачем поставлено бензин А-92 об`ємом 21 3990 л. вартістю 526 194,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 87 699,00грн.

З аналізу наданих позивачем доказів, в підтвердження настання реальних наслідків за правочинами з ПАТ "Донбасенерго" вбачається, що надана позивачем первинна документація не у повній мірі відповідає умовам договорів, зокрема в частині обсягів поставки продукції.

Так, зокрема, умовами договору поставки продукції № 10/08/15-1, обсяги поставки повинні становити 645000 л вартістю 16 246 800,00 грн., тоді як, видаткові накладні складено лише на поставку 30 181 л, а згідно із копіями актів приймання передачі дизельного палива поставлено 80 721 л.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що позивачем не надано копій письмових заявок, які, відповідно до умов п. 3 Договорів, укладених з ПАТ "Донбасенерго", є невід`ємною частиною договорів.

До перевірки не надано доказів письмового сповіщення покупця, про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення, а також не надано інформацію про вантажоперевізника. Натомість, позивачем надано копії товарно-транспортних накладних, відповідно до змісту яких, позивач участі у доставці продукції не приймав, крім того, із вказаних ТН неможливо встановити, на виконання умов якого договору здійснюється перевезення вантажу.

Усі надані позивачем копії видаткових накладних та рахунків фактури підписано невідомими особами, жоден документ не містить прізвища, ініціалів та посад осіб, що їх підписали.

Також, підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугували висновки податкового органу щодо безпідставного формування позивачем, податкового кредиту, з урахування господарських взаємовідносин з ТОВ "Донстрой".

Відповідно до поданих представником позивача письмових пояснень, паливо-енергетичні ресурси, що поставлялись ПАТ "Донбасенерго", придбавались позивачем у ТОВ "Донстрой" на підставі договору.

Як вбачається із наданих суду доказів, між позивачем та ТОВ "Донстрой" 12.08.2015 року укладено Договір на поставку продукції № 12/08/15-1, відповідно до умов якого ТОВ "Донстрой" зобов`язувалось поставити позивачу паливно-енергетичні ресурси, а саме - дизельне паливо та бензин А-92.

Відповідно до умов вказаного договору, місце та строки поставки продукції покупцю здійснюється за умовами передбаченими Додатком №1 до договору. Дата поставки відповідної партії продукції та фактичний об`єм кожної партії визначаються у відповідних письмових заявках, що є невід`ємною частиною цього договору. (п. 3 Договору).

Поставка товару повинна здійснюватися постачальником, бензовозами постачальник на Старобешівська ТЕС (додаток №1 до Договору).

Відповідно до пункту 4 Договору, продукція, що постачається повинна бути належним чином ідентифікована постачальником, шляхом нанесення на неї, за наявності фактичної можливості, необхідного стандартного маркування та реквізитів вантажоодержувачів, а також дати та номеру договору, за яким здійснюється поставка.

Пунктом 5 вказаного Договору встановлено, що постачальник зобов`язаний у письмовій формі (факс, лист) у розумний строк до дати поставки, сповістити покупця про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника та іншу інформацію, що необхідна для прийняття продукції. Датою поставки продукції, відповідно умов договору, є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції.

Також, на постачальника покладено обов`язок щодо понесення усіх витрат відносно продукції, до моменту її поставки.

При поставці продукції постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали документів, а саме: рахунок-фактуру, податкову накладну, акт приймання-передачі, та вантажоодержувачу - видаткову накладну та відповідні товаросупроводжувальні накладні (в тому числі товарно-транспортну накладну), сертефікати відповідності або сертифікати якості на продукцію та іншу передбачену умовами договору документацію.

Відповідно до Додатків №1 та №2 до договору позивач зобов`язувався поставити на структурні підрозділи ПАТ "Донбасенерго" - Старобешівську ТЕС дизельне паливо об`ємом 80 721 л. та бензин марки А-92 об`ємом 21 390 л.

В підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином позивачем надано копії видаткових накладних: № 29 від 14.08.2015 року, щодо поставки дизельного палива об`ємом 17540 л вартістю 454 286,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 75 714,33 грн.; № 35 від 21.08.2015 року, щодо поставки бензину марки А-92 об`ємом 21 390 л вартістю 513 360,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 85 560,00грн.; № 35 від 20.08.2015 року, щодо поставки дизельного палива об`ємом 34 750 л вартістю 923 655,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 153 942,50грн.; № 30 від 17.08.2015 року, щодо поставки дизельного палива об`ємом 28 431 л вартістю 736 362,90 грн., в тому числі ПДВ на суму 122 727,15 грн. та копії рахунків фактури: № 29 від 20.08.2015 року, щодо поставки дизельного палива об`ємом 34 750 л вартістю 923 655,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 153 942,50 грн.; № 20 від 12.08.2015 року, щодо поставки дизельного палива об`ємом 45 971 л. вартістю 1 190 648,90 грн. в тому числі ПДВ на суму 198 441,48 грн.

З аналізу наданих позивачем доказів вбачається, що усі надані позивачем копії видаткових накладних та рахунків фактури підписано невідомими особами, жоден документ не містить прізвища, ініціалів та посад осіб, що їх підписали.

Позивачем не надано копій письмових заявок, які, відповідно до умов п. 3 Договору є невід`ємною частиною договорів. Також, не надано доказів письмового сповіщення покупця, про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника.

Нафтопродукти за умовами укладених позивачем договорів постачалися ТОВ «Донстрой» залізничним транспортом безпосередньо до структурних одиниць ПАТ «Донбасенерго» - Старобешівську та Слов`янську ТЕС, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції та на яких здійснюється особливий контроль за переміщенням товарів (вантажів).

При цьому, доводи податкового органу про відсутність інформації у Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО ДФС щодо перетину тимчасово непідконтрольної території ТОВ «Донстрой» або СПД ОСОБА_1 не спростовані апелянтом.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги звертає увагу на те, що позивачем не спростовано того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ванзубр», яке значилося постачальником дизельного палива та бензину ТОВ «Донстрой», зазначений вище товар не придбавало (єдиним його постачальником - курятини бройлерної - було Публічне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт»); зазначений у товаро-транспортних накладних перевізник дизельного палива та бензину СПД ОСОБА_1 дохід від зазначеної операції не декларував; ТОВ «Донстрой» не відображало витрати на транспортування товару як замовник цих послуг.

Крім того, обґрунтованими є посилання податкового органу та встановлені судом першої інстанції обставини щодо невідповідності первинних документів вимогам частини першої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», за змістом якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які у розумінні абзацу одинадцятого статті 1 цього Закону є документами, які містять відомості про господарську операцію та відповідно до частини другої статті 9 цього ж Закону повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської діяльності і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи встановлені судами обставини, доводи податкового органу щодо ненастання реальних наслідків за правочинами, украденими позивачем з контрагентами, є аргументованими, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували наявність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «ЕНЕРГОІНВЕСТ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «ЕНЕРГОІНВЕСТ» до Головного управління ДПС у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст складено 08.10.2021.