Справа № 816/319/18
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. ПолтаваСправа № 816/319/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Вязун К.Ю.,

представника позивача Чальцева Д.В.,

представника відповідача Забур`янова В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу. Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

1 лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу №407 від 8 листопада 2017 року в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" серії АЕ № 288594 від 26 лютого 2014 року на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами з моменту його прийняття.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" до Міністерства екології та природних ресурсів України задоволено повністю; наказ Міністерства екології та природних ресурсів України №407 від 8 листопада 2017 року в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" серії АЕ №288594 від 26 лютого 2014 року на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами - визнано протиправним та скасовано.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 2 травня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 1 червня 2021 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 справу прийнято до провадження.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що відповідачем безпідставно, як на його думку, анульована ліцензія на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 Закону України" Про ліцензування видів господарської діяльності", про що видано наказ № 407 від 08.11.2017 року /п. 1.2/.

Зокрема ним вказано, що згідно з пунктом 8 частини 2 статті 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами може мати місце лише у випадку недопуску уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних вимог. Натомість, з боку позивача подібних дій вчинено не було, посадові особи відповідача були допущені до перевірки, яка була проведена, і за наслідками якої складено акт. Твердження відповідача про недопуск до перевірки спростовував.

Крім іншого, позивач зазначив, що оскаржуваний наказ в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" не містить ані серії, ані номеру цієї ліцензії, а містить вказівку на дату її видачі, яка не відповідає даті видачі ліцензії, що видана ТОВ "ГПЛ". Тому позивачу взагалі незрозуміло, яку ліцензію анулював відповідач.

Також позивач пояснював, що він дійсно надав перевіряючим не усі документи, яких вони вимагали, але на це мав поважну причину, оскільки документи, яких він не мав у розпорядженні на час перевірки, були вилучені правоохоронними органами в ході проведення обшуку. Вказане підтверджується протоколом обшуку від 29.03.2017 року /а.с. 86-98 т.1/, копія якого додана до матеріалів позовної заяви.

Зважаючи на викладене, позивач вважав оскаржуваний наказ в частині анулювання ліцензії серії АЕ № 288594 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

У письмовому відзиві на позов відповідач зазначив наступне /а.с. 51-56 т.3/.

Видаючи наказ № 407 від 08.11.2017 року в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" серії АЕ № 288594 на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, Міністерство екології та природних ресурсів виходило з того, що під час перевірки позивача були встановлені порушення вимог постанови Кабінету міністрів України від 13.07.2016 року № 466 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами". Вказано, що ліцензія позивача не приведена у відповідність до зазначених Ліцензійних умов.

Відповідачем зазначено, що перевірка позивача проведена законно, на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 06.10.2017 року у справі № 757/58872/17-к, акт перевірки позивачем підписано без зауважень, що, як на думку відповідача, констатує згоду ТОВ "ГПЛ" з виявленими та зафіксованими в акті перевірки порушеннями.

ТОВ "ГПЛ" 30 березня 2018 року надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву /а.с. 92-97 т.3/, у якій вказано про те, що підписання актів перевірки без зауважень з боку ліцензіата не можна прирівнювати з визнанням виявлених порушень.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву /а.с. 119-122 т. 3/ відповідач додатково зазначив, що підставою для анулювання вищезазначеної ліцензії є акт про відмову позивача від проведення перевірки, складений через неподання останнім запитуваних перевіряючими документів. Твердження позивача про вилучення деяких запитуваних документів в ході обшуку, викликає сумнів у відповідача, оскільки з протоколу обшуку не можливо встановити, які саме документи вилучались правоохоронними органами.

Таким чином відповідач вважав позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" () зареєстровано як юридична особа 01.11.2004 року /а.с. 82 т. 2/.

03 березня 2014 року на вид господарської діяльності "Операції у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання, утилізація)" ТОВ "ГПЛ" отримана ліцензія серії АЕ № 288594 строком дії з 26.02.2014 року по 26.02.2019 року /а.с. 16 т.1/.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06.10.2017 року у справі №757/58872/17-к на підставі статті 3 Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" призначена позапланова перевірка додержання ТОВ "ГПЛ" ліцензійних умов господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами за період з 26.02.2014 року по 06.10.2017 року /а.с. 18 т.1/.

У період з 01.11.2017 року по 02.11.2017 року фахівцями Міністерства екології та природних ресурсів України на підставі посвідчення (направлення) від 20.10.2017 року №37/17 /а.с. 19-20 т.1/ проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання, ТОВ "ГПЛ", вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами.

Для здійснення контролю з дотримання ліцензіатами вимог ліцензійних умов Міністерство екології та природних ресурсів України склало перелік питань, що був наданий позивачу /а.с. 21 т.1/.

За вих. № 948 від 02.11.2017 року позивачем надані документи для проведення позапланової перевірки, які були отримані головою комісії Жукаускасом С.В., про що свідчить його підпис на відповідному описі документів /а.с. 22-23 т.1/.

За результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) фахівцями Міністерства екології та природних ресурсів України складено акт від 02.11.2017 року №37/17 /а.с.24-39 т.1// (надалі - акт), в якому відображено порушення позивачем, зокрема:

- пункту 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 року № 446: ліцензіатом не приведено діяльність підприємства у відповідність до вимог нових Ліцензійних умов,

- абз. 3, 4, 10 пункту 6 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами:

не надано копії підтвердних документів, засвідчених підписом керівника суб`єкта господарювання, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу. Надано протокол обшуку від 29.03.2017 р. СУ ГУ НП ум. Києві;

не надано відомості про наявність декларації безпеки і плану локалізації та ліквідації аварії на об`єкті (у разі внесення об`єкта до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки);

реєстрова карта об`єкта оброблення та утилізації відходів не відповідає вимогам, встановленим Інструкцією щодо складання реєстрових карт об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, затвердженої наказом Мінприроди від 17 .02.1999 № 41. Надана реєстрова карта об`єкта оброблення та утилізації відходів є не затвердженою та не містить інформації щодо подання підприємством щорічних змін даних;

- абз. 2, 3 пункту 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами:

не надано інформацію щодо результату ідентифікації об`єкта поводження з небезпечними відходами у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 р. № 956 «Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки»;

не надано план локалізації та ліквідації аварії на об`єктів підвищеної небезпеки (у разі внесення об`єкта до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки);

- абз. 9 п. 16 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами: тара для зберігання відходів не містить маркування щодо найменування виду відходів, коду та класу небезпеки,

- додатку 6 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами: не надано дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

За наслідками проведеної перевірки посадовими особами відповідача складений також і інший акт - від 02.11.2017 № 37/17-1 про відмову ТОВ "ГПЛ" у проведенні позапланової перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами. Підставами для складання такого акту стали, по-перше, відсутність частини дозвільних документів, а по-друге, ненадання частини запитуваної інформації /а.с. 40-41 т. 1/.

На підставі акту про відмову у проведенні позапланової перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, наказом від 08.11.2017 року № 407 /а.с. 46 т.1/ та з посиланням на пункт 8 частини 2 статті 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" відповідачем винесено оскаржуваний наказ, яким анульована ліцензія ТОВ "ГПЛ" від 22.08.2013 на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами.

Позивач не погодився з наказом № 407 від 08.11.2017 року в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ".

01.12.2017 року ТОВ "ГПЛ" направило до Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України скаргу на наказ № 407 від 08.11.2017 року в частині анулювання ліцензії.

За наслідками розгляду скарги Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України прийшла до висновку, що за відсутності письмової вимоги посадових осіб органу ліцензування щодо надання суб`єктом господарювання документів, інформації щодо предмету перевірки неможливо стверджувати про порушення ліцензіатом п.8 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності". Крім того Мінекології допущено порушення п. 1 ч. 6 ст. 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності": рішення про анулювання ліцензії повинно містити, зокрема, реквізити рішення про видачу ліцензії. Відповідне рішення оформлене протоколом № 01-18 від 23.01.2018 року.

На підставі таких висновків та відповідного протоколу розпорядженням Державної регуляторної служби України від 26.01.2018 року № 5 "Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування" остання зобов`язала Міністерство екології та природних ресурсів України скасувати наказ від 08.11.2017 року "Про анулювання ліцензії" в частині анулювання ліцензії ТОВ "ГПЛ" /а.с. 107-108 т.1/

Однак Мінекології вказане розпорядження не виконало, у зв`язку з чим позивач оскаржив наказ про анулювання його ліцензії до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 03.11.2016, № 1728-VIII до 31 грудня 2018 року позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органами державного нагляду (контролю) за рішенням суду.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено, що на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Згідно зі змістом статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Підстави та процедура анулювання ліцензії на право провадження окремого виду господарської діяльності внормовані Законом України від 02.03.2015 року № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Частиною 1 статті 16 Закону України від 02.03.2015 року № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності" встановлено, що анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.

Ліцензія вважається анульованою з дня, коли ліцензіат дізнався чи повинен був дізнатися про анулювання ліцензії, але у строк, не менший за один тиждень з дня прийняття органом ліцензування рішення про анулювання виданої йому ліцензії.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є: акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законом підстав (зокрема, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування, відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об`єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки).

Також у відповідності до частини 6 статті 16 цього ж Закону України, рішення про анулювання ліцензії повинно містити:

1) реквізити рішення про видачу ліцензії;

2) вид господарської діяльності, на провадження якого анулюється ліцензія;

3) найменування та ідентифікаційний код юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові та реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця (серія та номер паспорта для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомила про це відповідний орган державної податкової служби та має відмітку у паспорті);

4) підстави анулювання ліцензії.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач скасував ліцензію ТОВ "ГПЛ", керуючись п. 8 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", а саме у зв`язку з відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. На підтвердження такої відмови був складений акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування від 02.11.2017 року № 37/17-1 (а.с.40). Підставою для складання акту стало те, що уповноважені посадові особи ліцензіата не надали посадовим особам органу ліцензування окремі документи, які вимагалися для проведення позапланової перевірки.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 19.05.2021, яким скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанції у цій справі, судами попередніх інстанцій не було досліджено, які саме документи були вилучені у позивача в ході обшуку, та чи містяться зазначені документи у переліку документів, які витребовувалися Міністерством екології та природних ресурсів України для перевірки.

За приписами частини 5 та 6 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Як вбачається з акту Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.11.2017 року №37/17 про відмову /а.с.24-39 т.1/ посилання ТОВ "ГПЛ" на вилучення документів протоколом обшуку від 29.03.2017 р. СУ ГУ НП у м. Києві стосувалося лише документів, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу.

Як вбачається з опису документів, наданих ТОВ "ГПЛ" для проведення перевірки, за вих. № 948 від 02.11.2017 /т. 1, а.с. 22-23/ стосовно матеріально - технічної бази позивачем надавалися:

- відомості про наявність матеріально - технічної бази, необхідної для провадження господарської діяльності з поводженням з небезпечними відходами;

- копія договору № 58/206-Г передачі права користування виробничим майданчиком від 31.12.2016 /т. № 1, а.с. 144-146/;

- копія акту прийому - передачі об`єкта згідно договору № 58/206-Г /т. № 1, а.с. 147/,

- копія договору поставки № 14 від 31.12.2014 мобільної масляної станції /т. № 1, а.с. 148-150/;

- копія видаткової накладної № 68 від 16.05.2016 щодо придбання мобільної масляної станції /т. № 1, а.с. 151/;

- копія договору поставки № 43 від 15.07.2011 щодо придбання ТОВ "ГПЛ" цистерн /т. № 1, а.с. 152-155/;

- копія видаткової накладної № ЭН - 0000006 від 19.07.2011 щодо придбання ТОВ "ГПЛ" цистерн /т. № 1, а.с. 156/;

- копія договору поставки № 06/1 від 01.06.2011 щодо придбання ТОВ "ГПЛ" ємностей кв. 1000 л в каркасі /т. № 1, а.с. 157-158/;

- копія видаткової накладної № РН-0000254 від 19.07.2011 та копії видаткових накладних № РН-0000213 від 07.06.2011, № РН-0000240 від 04.07.2011, № РН-0000243 щодо придбання ТОВ "ГПЛ" ємностей кв. 1000 л в каркасі /т. № 1, а.с. 159-162/;

- копія договору поставки № 04/15 від 07.04.2011 щодо придбання ТОВ "ГПЛ" ємності кв. 1000 л в каркасі /т. № 1, а.с. 163/;

- копія видаткової накладної № РН-0000129 від 21.04.2011 щодо придбання ТОВ "ГПЛ" ємності кв. 1000 л в каркасі /т. № 1, а.с. 165/.

Надані ТОВ "ГПЛ" документи не задовольнили відповідача, у зв`язку із чим в акті перевірки було зазначено про ненадання документів, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу.

Надаючи правову оцінку факту ненадання ТОВ "ГПЛ" документів, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу суд враховує таке.

Представнику позивача також невідомо, яке саме документи малися органом державного нагляду на увазі.

В судовому засіданні представник Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України не зміг назвати конкретних документів, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу позивача, які мало надати ТОВ "ГПЛ" під час проведення перевірки.

В контексті наведеного суд зауважує, що Міністерством екології та природних ресурсів України під час проведення перевірки не вимагалися конкретно визначені документи, позивачу було надано лише перелік питань до здійснення контролю /т. №1, а.с. 21/.

Вказана обставина, з - поміж іншого, стала однією з підстав прийняття Державною регуляторною службою України розпорядження № 5 від 26.01.2018 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування, яким Міністерство екології та природних ресурсів України було зобов`язано скасувати оскаржений у цій справі наказ.

Водночас, як вбачається з протоколу обшуку від 29.03.2017 старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві було вилучено, бухгалтерські документи, зокрема, акти без назви, договори та додатки до них. Крім того, у позивача було вилучено паспорт та керівництво по експлуатації СММ-00.000 ПС, технологічний регламент, журнал обладнання для обробітку масел та інше.

Отже, чи вилучалися у ТОВ "ГПЛ" документи, що дають можливість ідентифікувати матеріально-технічну базу суд не має можливості встановити у зв`язку із відсутністю конкретного переліку запитуваних документів та відсутності у протоколі обшуку детальної інформації щодо вилучених документів.

Висловлюючи сумніви щодо вилучення запитуваних у ТОВ "ГПЛ" документів правоохоронними органами відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав жодних доказів на підтвердження таких сумнівів (наприклад: доказів звернення до правоохоронних органів та отриманої від них інформації).

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 КАС України, суд на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Рішення Європейського суду з прав людини і основоположних свобод по справі «Бендерський проти України» орієнтує судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities).

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд застосовує стандарт «баланс вірогідностей» (a balance of probabilities): слід довести, що факт скоріше був, а ніж не був, тобто суб`єктивна впевненість може бути виміряна як така, що дорівнює 51% і вище (ця математична аналогія випливає із пояснення в справі Miller v Minister of Pensions [1947] 2 All ER 372).

Аналогічний принцип оцінки доказів застосовується ЄСПЛ у рішеннях Rhesa Shipping Co SA v Edmonds [1985] 1 WLR 948, BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007, J.K. AND OTHERS v. SWEDEN від 23.08.2016, та ін.

Баланс вірогідностей оцінюється в абсолютних виразах, тому в ситуації, коли докази оцінені як 50Х50 (позивач/ відповідач), за правилами адміністративного судочинства, де тягар доказування лежить на суб`єкті владних повноважень (частина 2 статті 77 КАС України), спір виграє позивач.

Зважаючи на встановлений процесуальним законом обов`язок доказування, що покладається на відповідача як суб`єкта владних повноважень, суд з огляду на баланс імовірностей приходить до висновку про те, що стверджувані позивачем обставини щодо надання усіх наявних документів щодо матеріально - технічної бази є переконливими, оскільки позивачем надано докази вилучення документів - протокол обшуку 29.03.2017, а також документи, що стосувалися матеріально - технічної бази позивача, у той час як відповідачем не зазначено конкретних документів, що не вистачило перевіряючим, як і не спростовано факту вилучення таких документів.

Водночас, суд зауважує, що протоколом обшуку від 29.03.2017 позивач мотивував відсутність документів, що дають можливість ідентифікувати матеріально - технічну базу ТОВ "ГПЛ", що підтверджується актом міністерства № 37/17-1 від 02.11.2017 /т. № 1, а.с. 40/.

Стосовно ненадання відомостей про наявність декларації безпеки і плану локалізації та ліквідації аварії на об`єкті (пункт 1.6 Переліку питань до здійснення контролю) позивачем надавалися пояснення № 947 від 02.11.2017, за змістом яких згідно рішення Державної регуляторної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 05.09.2011 № 2 дія наказу Комітету по нагляду за охороною праці України від 17.06.1999 № 112 "Про затвердження Положення щодо розробки планів локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій" втрачає чинність. Іншого нормативно - правового акту, який би регулював зазначене питання чинним законодавством України не передбачено /т. № 1, а.с. 61/.

Стосовно відсутності дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (пункт 2.3. Переліку питань до здійснення контролю) позивачем надавалися пояснення № 946 від 02.11.2017, за змістом яких позивачем зазначалося про відсутність у нього обов`язку отримувати такий дозвіл /т. № 1, а.с. 204/. Вказане стосується також інформації, що вимагалася пунктами 1.6 та 2.7 Переліку питань до здійснення контролю.

На підтвердження відсутності вищевказаних обов`язків позивачем надано лист Управління Держпраці у Полтавській області від 13.11.2017 № 08-12/5567, за змістом якого потенційно - небезпечний об`єкт "Дільниця поводження з відпрацьованими мастилами" ТОВ "ГПЛ", розташований за адресою вул. Половка, 70 Б, м. Полтава, не належить до об`єктів підвищеної небезпеки, тому реєстрація даного об`єкту у Державному реєстрі постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 956 не передбачена /т. № 1, а.с. 60/.

На виконання пункту 1.6 Переліку питань до здійснення контролю ТОВ "ГПЛ" надавалися відомості про наявність документів дозвільного характеру за вихідним № 945 від 01.11.2017 /т. № 1, а.с. 203/, в яких зазначено усі наявні у підприємства дозвільні документи, їхні реквізити, орган, який їх видав і т.д.

Усе вищенаведене спростовує факт відмови ТОВ "ГПЛ" у проведенні позапланової перевірки органом ліцензування.

Судом встановлено, що працівниками ТОВ "ГПЛ" допущено посадових осіб Мінекології до проведення перевірки, до обстеження території здійснення господарської діяльності, надано наявні документи для перевірки, надано пояснення з приводу виявлених порушень.

Відсутність у ліцензіата окремих документів не є тотожним поняттю "ненадання документів на вимогу органу ліцензування".

Такий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 160/5305/19.

Відсутність у ТОВ "ГПЛ" під час проведення перевірки окремих документів, на думку суду, може свідчити про порушення ним ліцензійних умов, що саме по собі не є підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії, визначеною частиною 2 статті 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" в редакції чинній на момент проведення перевірки.

Такими підставами зазначеною правовою нормою визначалися, зокрема, акт виявлення недостовірності даних у поданих документах; акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов; акт про повторне порушення ліцензійних умов.

За висновками Верховного Суду у постанові від 19.05.2021, ухваленій у цій справі, конструкція пункту 8 частиною 2 статті 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" передбачає, що ненадання документів на запит перевіряючих прирівнюється до недопуску уповноважених осіб органу ліцензування до проведення перевірки і є самостійною підставою для анулювання ліцензії.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що недопуском ліцензіатом органу ліцензування до проведення перевірки слід вважати такі обставини (у сукупності), що фактично унеможливили здійснення перевірки визначених питань та встановлення стану додержання ліцензіатом вимог ліцензійних вимог. Якщо ж здійснити перевірочну діяльність та встановити дійсний стан додержання ліцензіатом вимог ліцензійних вимог за наданими документами вдалося, то ненадання окремих документів, відсутніх у ліцензіата, не можна вважати недопуском органу ліцензування до перевірки.

Враховуючи встановлені судом обставини справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для анулювання ліцензії ТОВ "ГПЛ", передбачених пунктом 8 частини 2 статті 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

При цьому суд враховує, що ТОВ "ГПЛ" надавалася значна кількість документів, що стосувалася предмету перевірки, щодо окремих документів позивачем надавалися конкретні пояснення із зазначенням причин їхнього ненадання, посадові особи Мінекології були допущені до обстеження території здійснення господарської діяльності позивачем.

Зазначене, на думку суду, не перешкоджало Міністерству екології та природних ресурсів України встановити дійсний стан додержання ліцензіатом ліцензійних вимог та застосувати відповідні наслідки, визначені законом, в разі виявлення порушень ліцензійних вимог.

Крім того, відповідачем не виправлено й дефекти оскарженого у цій справі рішення. Наказ Мінекології від 08.11.2017 року № 407 не містить реквізитів рішення про видачу ліцензії, а також у ньому зазначена невірна дата видачі ліцензії - 22.08.2013, замість 03.03.2014. Формальні недоліки хоч і не є самостійною підставою для висновку щодо протиправності спірного рішення, однак своїм наказом відповідач анулював ліцензію від 22.08.2013, яка позивачу не надавалась.

Зазначена обставина свідчить про порушення Міністерством екології та природних ресурсів України пункту 1 частини 6 статті 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", що стало підставою прийняття розпорядження Державної регуляторної служби України від 26.01.2018 року № 5 "Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування".

Відповідно до частини 11 статті 5 "Про ліцензування видів господарської діяльності", рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензії чи ліцензіатів, проектів нормативно-правових актів та/або пропозицій про запровадження чи скасування ліцензування виду господарської діяльності є обов`язковими для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування у триденний строк з дня ухвалення відповідного рішення Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування і є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про задоволення апеляції або про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що наказ Мінекології № 407 від 08.11.2017 року в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" серії АЕ № 288594 від 03.03.2014 року винесено необґрунтовано, без урахування усіх обставин, які мають значення для його прийняття, а, відтак, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваного наказу покладено на контролюючий орган.

Відповідач не довів суду правомірність винесеного наказу в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ".

Відтак, наявні підстави для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги те, що позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн і суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, сума судових витрат зі сплати судового збору, яка підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача складає 1762 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" (вул. Половка, 70 м.Полтава ) до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ. 03035, ) про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства екології та природних ресурсів України № 407 від 08.11.2017 року в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" серії АЕ № 288594 від 03.03.2014 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" витрати зі сплати судового збору у сумі 1 762 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повне рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя К.І. Клочко