Справа № П/320/28/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/28/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Судейкіної І.В., представника відповідача Тракала А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги Національної поліції України та Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 09.04.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України "По особовому складу" за №83о/с від 28 березня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію" та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

- стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29 березня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачами подано апеляційну скаргу, в якій апелянти просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційних скарг обґрунтовано безпідставністю висновків суду першої інстанції щодо безпідставності звільнення позивача із займаної посади.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого представником позивача щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

Крім того, до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли письмові пояснення від позивача щодо обставин справи.

В судовому засіданні представником апелянта підтримано доводи апеляційної скарги.

Представником позивача в судовому засіданні щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 10 лютого 2017 року призначено на посаду начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України .

18 вересня 2018 року до ДЗЕ НПУ надійшла інформаційна довідка начальника управління захисту економіки в місті Києві ДЗЕ НПУ Яроша Г.В. від 17 вересня 2018 року за №5157/39/125/01-18 про невихід позивача з 29 липня 2018 року без поважних причин на службу.

З метою встановлення обставин зазначеного факту, а також з`ясування причин і умов, що сприяли вчиненню такого проступку, наказом ДЗЕ від 19 вересня 2018 року №957 призначено та проведено службове розслідування по факту не виходу на службу ОСОБА_1 з 29 липня 2018 року.

За результатами вказаного розслідування встановлено, що начальник міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у місті Києві ДЗЕ НПУ підполковник поліції ОСОБА_1 відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського від 19 липня 2018 року №022128, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву" з 19 липня по 28 липня 2018 року перебував на лікарняному і мав приступити до служби з 29 липня 2018 року, однак за місцем проходження служби не з`явився.

Прийнято рішення, що питання щодо правомірності дій ОСОБА_1 та доцільності подальшого проходження ним служби в підрозділах Національної поліції України буде вирішено після його виходу з лікарняного.

Починаючи з 30 липня 2018 року з метою встановлення факту перебування ОСОБА_1 на лікуванні у медичних закладах до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву", Центрального госпіталю МВС України, Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації та Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" Подільського району міста Києва відповідачем надсилались запити, копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно відповіді Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву" на запит відповідача, ОСОБА_1 з 29 серпня 2018 року по 14 вересня 2018 року перебував на амбулаторному лікуванні.

У подальшому, починаючи з 19 вересня 2018 року працівниками відділу організації роботи, моніторингу та контролю УЗЕ у місті Києві вживались заходи з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 , які не принесли позитивного результату. У тому числі, 26 вересня 2018 року здійснено телефонний дзвінок колишньому працівнику УЗЕ, рідному брату ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який повідомив, що його брат ОСОБА_1 перебуває на лікарняному, а тому не може прибути для надання пояснень і самі лікарняні листи надасть лише після виходу на службу.

За висновком службового розслідування від 06 жовтня 2018 року комісійно підтверджується відсутність позивача на робочому місці з 24 вересня по 10 жовтня 2018 року згідно складених актів про відсутність на робочому місці без поважних причин ОСОБА_1 .

Також, у ході проведення службового розслідування опитано т.в.о. начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у місті Києві ДЗЕ НПУ майора поліції Рюму С.К., який повідомив, що за період з 27 липня 2018 року по 26 вересня 2018 року начальник вказаного відділу ОСОБА_1 на службі відсутній та про причину відсутності не повідомляє, а належний останньому телефон стільникового зв`язку відключений, що не уможливлює з`ясувати причину його відсутності.

Опитаний заступник начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у місті Києві ДЗЕ НПУ майор поліції ОСОБА_3 пояснив, що з ОСОБА_1 останній раз спілкувався у телефонному режимі 02 серпня 2018 року, який повідомив про своє перебування на лікуванні, а місцеперебування ОСОБА_1 станом на час надання пояснень йому невідоме.

За результатами службового розслідування встановлено, що підполковник поліції ОСОБА_1 відсутній на робочому місці з 30 липня 2018 року, будь-яких повідомлень про причини відсутності на роботі та пояснень з цього приводу безпосередньому керівнику не надав.

Разом із цим, достовірно підтвердити факт безпідставного невиходу на службу ОСОБА_1 у ході даного службового розслідування не вдалося через відсутність оригіналів лікарняних листів та неможливість опитати останнього у зв`язку з його відсутністю за місцем реєстрації (проживання).

З урахуванням викладеного, службове розслідування за фактом невиходу позивача у період з 29 липня 2018 року по 05 жовтня 2018 року припинено та вирішено прийняти остаточне рішення щодо правомірності такої відсутності після його виходу на службу.

В подальшому до ДЗЕ НПУ надійшла доповідна записка начальника управління захисту економіки в місті Києві ДЗЕ НПУ Яроша Г.В. від 24 січня 2019 року за №546/39/125/01-109 про те, що ОСОБА_1 з 30 липня 2018 року на службу не виходив, у порушення вимог пункту 4 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію України", підпункту 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських та пункту 5 розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських - не поінформував безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді, не повідомив безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про зміну місця проживання (реєстрації).

За вказаними фактами наказом НПУ від 28 січня 2019 року №98 призначено службове розслідування, в ході якого встановлено, що ОСОБА_1 з часу проведення відносно нього попереднього службового розслідування до 24 січня 2019 року на службу не повернувся та в порушення вимог вищезазначених норм законодавства не поінформував безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Таким чином, за доводами відповідача позивач продовжував порушувати вимоги пункту 5 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, який зобов`язує поліцейського вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.

Надалі, з метою встановлення можливого факту перебування позивача на лікуванні у медичних закладах, відповідачем починаючи з 08 жовтня 2018 року систематично надсилались запити до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву", Центрального госпіталю МВС України та Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" Подільського району міста Києва - за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 , а також в інші медичні заклади міста Києва.

В ході службового розслідування, із вказаних медичних закладів не надійшло інформації на підтвердження перебування позивача на лікарняному з 12 листопада 2018 року по 25 листопада 2018 року та з 04 лютого 2019 року по 26 березня 2019 року.

Крім того, працівниками відділу забезпечення діяльності управління захисту економіки в місті Києві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснювались неодноразові дзвінки на належні ОСОБА_1 номери телефону стільникового зв`язку, вказані в матеріалах його особової справи, однак ОСОБА_1 змінив належні йому номери, а нові не повідомив.

Також, з метою встановлення місцезнаходження позивача, 11 грудня 2018 року, 26 грудня 2018 року, 08 січня 2019 року, 14 січня 2019 року старшим оперуповноваженим в ОВС УЗЕ у місті Києві ОСОБА_6 здійснювались телефонні дзвінки колишньому працівнику УЗЕ у місті Києві ОСОБА_2 (рідному брату ОСОБА_1 ), який відмовився повідомляти про місцеперебування ОСОБА_1

17 грудня 2018 року працівниками УЗЕ у місті Києві ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснено виїзд за адресою, зазначеною ОСОБА_1 в особисто заповненій анкеті, яка знаходиться в його особовій справі, як місце реєстрації та проживання, але за вказаною адресою ОСОБА_1 або його близькі родичі були відсутні. При цьому, опитаній сусід позивача повідомив, що ОСОБА_1 упродовж тривалого часу за даною адресою не проживає.

Як наслідок, відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 5 Розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, що виразилось у неповідомленні у 5-денний термін безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про зміну місця проживання (реєстрації).

Також, на порушення позивачем вимог пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, який зобов`язує поліцейського утримуватись від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, оскільки він уникав зустрічей із працівниками відділу забезпечення діяльності УЗЕ у місті Києві та що унеможливлювало здійснити вручення йому направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи з метою встановлення його придатності до подальшої служби в підрозділах Національної поліції України.

Задля забезпечення ОСОБА_1 права на захист у ході службового розслідування, відповідно до вимог частини шостої статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України на його адресу проживання, зазначений в особовій справі, неодноразово надсилались рекомендованими листами письмові виклики для надання пояснень, однак у призначений час позивач не з`являвся та про причини неприбуття не повідомляв, а надіслані виклики повертались на зворотну адресу в зв`язку з неможливістю їх вручення адресату.

Разом з тим, згідно листа Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Оболонського району міста Києва від 08 лютого 2019 року за вих. №16-12 відповідача поінформовано про перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні у вказаному медичному закладі з 08 жовтня 2018 року по 06 листопада 2018 року (листок непрацездатності АДХ №567804), з 07 листопада 2018 року по 09 листопада 2018 року (листок непрацездатності АДХ №568543 продовження листка непрацездатності АДХ №567804).

Згідно листа Комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району міста Києва від 08 лютого 2019 року за вих. №299 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у вказаному медичну закладі з 26 листопада 2018 року по 01 лютого 2019 року (листки непрацездатності АДХ №462780, 341478 - продовження попереднього). При цьому, у вказаному листі зазначалося про закриття листка непрацездатності №341478 з приміткою: "приступати до роботи 02.02.2019".

04 лютого 2019 року ОСОБА_1 на службу не вийшов та про причину невиходу в установленому порядку керівництво УЗЕ у місті Києві належним чином не поінформував.

Відсутність позивача на робочому місці підтверджується відповідними актами, що складалися кожного робочого дня у період з 08 жовтня 2018 року до 26 березня 2019 року.

Оскільки на час проведення службового розслідування ОСОБА_1 був відсутній на службі більше 210 днів, відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС 13 лютого 2019 року рекомендованим листом за вих. №1279/39/125/03-19 відповідачем на адресу позивача, зазначеній в особовій справі, надіслано направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи для визначення його придатності до подальшої служби.

Лист від 13 лютого 2019 року за вих. №1279/39/125/03-19 за трек-номером відправлення 051 значився неврученим адресату під час доставки та 14 березня 2019 року відділенням поштового зв`язку №215 повернутий на зворотну адресу через закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідно, комісією з проведення службового розслідування встановлено, що така поведінка позивача категорично суперечить вимогам Дисциплінарного статуту Національної поліції України, зокрема частині першій та третій статті 1, а також Присяги на вірність Українському народові в частині дотримання Конституції і законів України, у тому числі Закону України "Про Національну поліцію України" та встановлених правил поведінки поліцейського.

Враховуючи службову характеристику ОСОБА_1 від 01 лютого 2019 року, через вчинення останнім багатьох порушень нормативних актів, неналежне недотримання службової дисципліни, яка полягає у порушенні вимог підпунктів 1, 2, 6 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію України", підпунктів 5, 6 частини третьої статті 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", підпунктів 1, 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, пункту 5 розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, у висновку службового розслідування від 26 березня 2019 року комісією запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом відповідача від 28 березня 2019 року №285 (наказ "По особовому складу" заступника голови - начальника ДЕЗ НПУ від 28 березня 2019 року №83о/с) ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Вважаючи звільнення із займаної посади протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із змісту заявленого позову, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив суд скасувати наказ від 28 березня 2019 року та поновити його на посаді.

Відповідно до наявних матеріалів справи, даний позов ОСОБА_1 подано до Київського окружного адміністративного суду 02 січня 2020 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року справу №П/320/28/20 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідно до частини другої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається із змісту заявленого позову, а також встановлено судом з пояснень позивача наданих в судовому засіданні, йому не було достеменно відомо про звільнення із займаної посади, оскільки наказ про звільнення та трудову книжку він отримав лише в грудні 2019 року, а тому саме з цього часу слід обчислювати строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів не може залишити поза увагою тієї обставини, що позивачем пропущено строк на звернення до адміністративного суду, а судом першої інстанції не надано цьому належної оцінки.

Статтею 122 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, частиною 5 цієї статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, положення процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивача звільнено із займаної посади відповідно до наказу від 28 березня 2019 року №285.

З пояснень позивача наданих в судовому засіданні встановлено, що він дійсно тривалий час, у продовж 2018 -2019 років перебував на лікарняному, однак листки тимчасової непрацездатності роботодавцю не подавав, також, не повідомляв про перебування на лікарняному.

Також, на запитання суду, позивач пояснив, що в березні 2019 року листок непрацездатності було закрито, а у період з 19 березня 2019 року по 29 березня 2019 року про його тимчасову непрацездатність свідчить довідки ПП "Клініка Медіком" від 19.03.2019 № б/н та від 29.03.2019 № б/н, листок тимчасової непрацездатності на цей період не видавався (т.1 а.с. 166-167).

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується позивачем, останній листок непрацездатності видавався з 25.02.2019 з поміткою «стати до роботи 16 березня 2019», на робоче 16.03.2019 місце позивач не з`явився, натомість 19.03.2019 звернувся до ПП "Клініка Медіком".

Також в судових засіданнях позивач не заперечував, що хворіти він припинив в квітні 2019 року, однак на роботу не з`явився.

Позивач також зазначив, що він здійснював спроби приступити до виконання службових обов`язків, однак його не допустили до робочого місця, а зі слів колег йому стало відомо, що його звільнено із займаної посади.

Також, з пояснень учасників справи наданих в судових засіданнях судом встановлено, що позивачем з метою встановлення обставин проходження служби заключено договорі з адвокатом Абрамчуком Д.В. , яким за дорученням позивача скеровано до Департаменту захисту економіки НПУ запит щодо надання копій трудової книжки та наказу про звільнення позивача із займаної посади.

Листом від 14.05.2019 року за № 49/аз витребовувані документи надано представнику позивача (т. 1 а.с. 107).

Позивач у судовому засіданні стверджував, що жодних документів та пояснень щодо його звільнення від адвоката не отримував, у зв`язку із чим розірвав з ним договір.

Поряд із цим, суд критично оцінює такі пояснення позивача, оскільки жодних доказів щодо неналежного виконання адвокатом Абрамчуком Д.В. також не надано доказів оскарження бездіяльності адвоката до відповідних органів адвокатського самоврядування.

Крім того, з пояснень позивача, наданих як в судовому засіданні так і у письмовому вигляді до суду апеляційної інстанції, вбачається, що позивач усвідомлюючи своє звільнення із займаної посади начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України, у вересні 2019 року обійняв іншу посаду в Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України.

З цього приводу колегія судді вважає за необхідне зауважити, що принаймні у вересні 2019 року позивач був достеменно обізнаний про своє звільнення із займаної посади.

Більш того, приписами п. 2 постанови КМУ від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки» встановлено обов`язок працівника, при влаштуванні на роботу, подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше.

Про обізнаність позивача щодо винесення оскаржуваного наказу та звільнення із займаної посади також свідчить і та обставина, що в Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України позивач працює не за суміщенням чи сумісництвом, а як основним та єдиним місцем роботи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що про порушення свої прав позивач повинен був дізнатись ще в травні 2019 року, однак з позовом до суду позивач звернувся лише в січні 2020 року.

За таких обставин, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо дотримання строків на звернення до адміністративного, як наслідок, неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. ч. З, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії"),

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що позивачем пропущено строк на звернення до адміністративного суду з позовом, не заявлено відповідне клопотання про поновлення такого строку, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду.

Доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, як і доводи позивача по суті спору, суд апеляційної інстанції у межах даного апеляційного перегляду не оцінює, позаяк розгляду справи по суті повинно передувати вирішення питання про дотримання особою строків звернення до адміністративного суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, помилково вирішивши по суті спір за позовної заявою, яка підлягала залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

У відповідності до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Статтею 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено жодних доказів поважності причин такого пропуску, тому заявлений позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 308, 311, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Національної поліції України та Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов