Справа № 420/6022/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/6022/21
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

16.06.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Шляхтицького О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 17.02.2021 року №Ф-37294-51.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до свідоцтва №289, виданого за рішенням Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №3 від 25.04.2003 року, позивач має право на заняття адвокатською діяльністю. У зв`язку із укладенням в січні 2015 року контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, право на заняття адвокатською діяльністю за заявою позивача було зупинено на підставі п. 1 ч.1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 15.01.2015 року. З огляду на те, що у спірному періоді позивач адвокатською діяльністю не займався, не отримував доходу від такої діяльності, з посиланням на положення ст.ст. 4, 7, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вказує на відсутність обов`язку зі сплати єдиного внеску, а відтак на необґрунтованість та неправомірність вимоги відповідача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 року №Ф-37294-51.

Заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. В іншій частині заяви суд відмовив.

Проаналізувавши положення ст.ст. 1, 4, 7, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд першої інстанції виходив з того, що особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з пунктом 5 частини 1 статті 4 вказаного Закону до платників єдиного внеску. Необхідними умовами для сплати такими особами єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження ними незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Водночас обставина наявності у самозайнятої особи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого відповідною радою адвокатів, лише свідчить про наявність у особи права адвоката на здійснення професійної діяльності, та самостійно не являється доказом фактичного здійснення особою адвокатської діяльності та отримання нею від такої діяльності доходу.

З посиланням на приписи ст.ст. 17, 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд першої інстанції визначив, що у зв`язку з зупиненням дії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю у вказаний період позивач не був платником єдиного внеску, що виключає обов`язок сплати єдиного внеску та в цілому відповідність вимоги відповідача, як виконавчого документа, критеріям обґрунтованості і правомірності.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що за правилами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» базою нарахування ЄСВ є сума доходу (прибутку), зокрема, отриманого від адвокатської діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. З огляду на те, що позивач не відноситься до осіб, які відповідно до ч. 4 ст. 4 вказаного Закону звільнені від сплати єдиного внеску, чинним законодавством не передбачено і пільги щодо справляння внеску у разі не одержання доходу від провадження адвокатської діяльності, вимога про сплату боргу є законною та обґрунтованою і у суду першої інстанції не виникло правових обставин для задоволення позову та скасування рішення відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність правових обставин для скасування судового рішення. У тому числі, посилаючись на безпідставність звернення із скаргою, витрачання бюджетних коштів та створення умов щодо вимушеного судового захисту, позивач вказує на наявність підстав для винесення окремої ухвали в адресу Управління.

Судом першої інстанції з`ясовано, відповідно до Витягу з Єдиного реєстру адвокатів ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №289, видане за рішенням Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №3 від 25.04.2003 року.

12.01.2015 року позивачем укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю зупинено з 15.01.2015 року.

На підставі п. 1 ч. 4 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю поновлено з 06.03.2020 року.

17.02.2020 року ГУДПС у Одеській області виставлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу №Ф-37294-51 з єдиного внеску у розмірі 38 888,74 грн.

Згідно даних картки платника податків, нарахування внеску здійснено за період 2017, 2018, 2019, 2020 роки, виходячи з мінімального страхового внеску на місяць.

Не погоджуючись із нарахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування вказаного рішення відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Судом першої інстанції вірно з`ясовано, що у справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період 2017, 2018, 2019, 2020 роки відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Виходячи зі спірних правовідносин, слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності є підставою для зупинення права на заняття адвокатською діяльністю.

За правилами п. 1 ч. 3 та п. 1 ч. 4 ст. 31 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Право на заняття адвокатською діяльністю поновлюється у разі зупинення права з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю.

Частинами 5, 6 вказаної статті Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України.

Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Як вірно встановив суд першої інстанції, у період з 15.01.2015 року по 05.03.2020 року у зв`язку із зупиненням адвокатської діяльності позивач не мав права займатись незалежною професійною діяльністю, у вказаний період адвокатську діяльність не здійснював, відповідно, в силу положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не вважається платником єдиного внеску.

Судом першої інстанції вірно визначено, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідачем вказані обставини не враховані. Відтак, невірне визначення суми недоїмки з єдиного внеску у виконавчому документі доводить про його неправомірність в цілому, підстави для його скасування та задоволення позову у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Разом з цим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Водночас, згідно із ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Таким чином, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є процесуальним правом особи, відносно якої судом вирішено питання про її права, інтереси та (або) обов`язки.

При цьому, необґрунтованість доводів апелянта, що встановлюється під час вирішення справи по суті та перегляду судового рішення, не є тотожнім зловживанню особою процесуальними права та обставиною, за якою виникають підстави для вжиття заходів судового реагування в порядку ст. 249 КАС України.

Відтак, підстави для внесення окремої ухвали на адресу Управління відсутні.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

О.І. Шляхтицький