Справа № 640/18942/21
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
04 жовтня 2021 року 10:52 № 640/18942/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6)

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

(01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

за участю сторін:
представника позивача: Гром А.М.
представника відповідача: Кушнір Л.В.
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Міністерство оборони України (надалі по тексту також позивач) з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі по тексту також відповідач), у якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №63752327) від 15 червня 2021 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно прийнято постанову про накладення штрафу, оскільки державним виконавцем не здійснено перевірку наявності поважних причин невиконання рішення суду. Крім того, як стверджує представник позивача, державним виконавцем проігноровано вимоги статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» та не зупинено виконавче провадження у зв`язку з прийняттям апеляційної скарги до розгляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2021 року прийнято справу №640/18942/21 до провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що постанова про накладення штрафу прийнята в рамках чинного законодавства. Також, на думку відповідача, оскільки накладення штрафу є відповідальністю, яка наступає за невиконання рішення суду боржником, то її скасування фактично звільняє боржника від відповідальності за невиконання рішення суду та порушень вимог статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист №380/1009/20, виданий 27 жовтня 2020 року Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити дітям померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок проходження військової служби, сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта взводу матеріального забезпечення 8 окремої автомобільної санітарної роти 66 військового мобільного госпіталю ОСОБА_2 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті ОСОБА_1 в сумі 960500 грн. у рівних долях.

На виконання вимог статей 3, 4, 24. 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 26 листопада 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що копію постанови направлено боржнику до виконання.

14 січня 2021 року державним виконавцем надіслано на адресу боржника вимогу державного виконавця №20.1/В-7/63752327 щодо надання письмових пояснень стосовно поважності причин невиконання рішення суду, а також заходів, які вживалися боржником з метою його фактичного виконання.

Листом від 11 лютого 2021 року №3263-28-21 представник Міністерства оборони України повідомив, що 29 вересня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року. Оскільки, як стверджував представник позивача, судом не винесено остаточне рішення по зазначеній справі, розгляд Комісією документів громадянок ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є передчасним.

В подальшому, листом від 15 квітня 2021 року №9763-26-21 представник Міністерства оборони України звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження №63752327 у зв`язку з тим, що постановою Верховного суду України від 06 квітня 2021 року касаційну скаргу Міністерства оборони задоволено, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року скасовано, а справу №380/1009/20 направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

15 червня 2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Берегових В.С. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано Міністерством оборони України виконати рішення протягом десяти робочих днів.

В обґрунтування вказаної постанови державним виконавцем зазначено, що оскільки на цей час існують ознаки свідомого невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, відтак слід застосовувати до боржника заходи примусу у вигляді штрафу.

Незгода позивача із вказаною постановою про накладення штрафу зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Законом України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року №1404-VIII, визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України Про виконавче провадження визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України Про виконавче провадження заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону України Про виконавче провадження, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

З аналізу норм слідує, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

При цьому, поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Вимогами частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Суд враховує, що постанова про відкриття виконавчого провадження №63752327 прийнята 26 листопада 2020 року.

Відповідно, в силу вимог частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII позивач як боржник зобов`язаний був виконати рішення суду в строк до 10 грудня 2020 року, однак відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Факт обізнаності позивача як боржника у виконавчому провадженні №63752327 про відкриття виконавчого провадження не заперечується.

Зі змісту заяви від 04 січня 2021 року №43-26-21 вбачається, що Міністерством оборони України заявлено про відкладення проведення виконавчих дій, оскільки уповноваженим органом Міноборони (Львівський ОТЦК) вживаються заходи щодо підготовки необхідних документів для подання їх Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Водночас, відкладення проведення виконавчих дій є правом державного виконавця, яке реалізовується за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом.

При цьому, державним виконавцем проведення виконавчих дій не відкладалось, а дії щодо відмови або ж бездіяльність щодо розгляду заяви позивача не є предметом оскарження в межах даного спору. Крім того, матеріали справи не містять доказів такого оскарження в судовому порядку.

Підставою позову представник позивача зазначив, що державним виконавцем проігноровано вимоги статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» та не зупинено виконавче провадження у зв`язку з прийняттям апеляційної скарги до розгляду судом апеляційної інстанції.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що постановою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року в справі №380/1009/20 ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року, якою апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року у цій справі повернуто апелянту, скасовано, а справу №380/1009/20 направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року у справі №380/1009/20 за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що про існування вказаних обставин, а саме відкриття апеляційного провадження в справі №380/1009/20 позивач повідомляв орган державної виконавчої служби листом від 15 квітня 2021 року №9763-26-21, тобто відповідачу станом на момент застосування до позивача штрафу на підставі оскаржуваної постанови було відомо про наявність підстав для зупинення провадження.

Так, частиною 1 статті 38 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Однак, за наявності рішення про відкриття апеляційного провадження державним виконавцем не зупинено виконавче провадження.

Суд враховує, що позивачем в строк, визначений постановою про відкриття виконавчого провадження не виконано.

Водночас, зі змісту спірної постанови про накладення штрафу вбачається, що вона прийнята не у зв`язку з невиконанням рішення суду у визначений Законом строк, а внаслідок невиконання такого рішення станом на 15 червня 2021 року, тобто на дату існування обставин для зупинення виконавчого провадження.

В той же час, перевірка наявності причин поважності невиконання рішення суду є обов`язком державного виконавця, який в межах спірних правовідносин при прийнятті оскаржуваної постанови від 15 червня 2021 року про накладення штрафу не виконано.

На думку суду, станом на 15 червня 2021 року тривало апеляційне оскарження рішення суду від 04 червня 2020 року в справі №380/1009/20, на виконання якого виданого виконавчий лист, а відтак таке рішення суду не набрало законної сили та, як наслідок, не підлягало виконанню до моменту завершення апеляційного провадження.

При цьому, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року у справі №380/1009/20 скасовано, прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Таким чином, аналізуючи вказані вище норми та матеріали справи, підсумовуючи вищенаведене, керуючись приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесена в рамках виконавчого провадження (ВП №63752327) від 15 червня 2021 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Міністерства оборони України задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №63752327) від 15 червня 2021 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук