Справа № 160/8997/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2021 року Справа № 160/8997/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
04.06.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 67 від 25.03.2021 року в частині скасування дозволу № 4487 на застосування праці громадянки Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Дніпропетровський обласний центр зайнятості повідомити Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування наказу № 67 від 25.03.2021 року в частині скасування дозволу № 4487 на застосування праці громадянки Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її права та законні інтереси було порушено під час прийняття Дніпропетровським обласним центром зайнятості рішення про скасування дозволу на застосування праці громадянки Грузії ОСОБА_1 , яке оформлене наказом Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 25.03.2021 року № 67. Дане рішення для неї несе негативні наслідки, що полягають у позбавленні її права працювати на території України, а також слугувало приводом скасування Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області посвідки № 800128656 на тимчасове проживання, яка була видана 12.02.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
30.06.2021 року відповідачем надано до суду заперечення на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечення зазначає, що ТОВ «Традиції Грузії» на момент отримання дозволу не використовувало працю найманих працівників, не сплачувало податки та на теперішній час не виплачує заробітну плату директору ОСОБА_2 , про що свідчить перевірка даного підприємства УСБУ в Дніпропетровській області та перевірка у внутрішній базі ЄІАС.
Частинами 5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
23.01.2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Традиції Грузії» надано дозвіл Серії АА № 014918 на застосування праці громадянки Грузії ОСОБА_1 .
На підставі виданого дозволу на працю відповідно до п.14 ст.4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (працевлаштування) видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 громадянці Грузії ОСОБА_3
31.01.2020 року рішенням єдиного учасника № 31/01/2020 року звільнено з посади директора ОСОБА_4 з 31.01.2020 року та призначено нового директора - ОСОБА_5 з 01.02.2020 року. Вказане рішення засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу.
01.02.2020 року наказом ТОВ «Традиції Грузії» № 2 «Про призначення на посаду директора», призначено на посаду директора ОСОБА_5 з 01.02.2020 року.
25.03.2021 року відповідачем було прийнято наказ № 67 про скасування дозволу на застосування праці громадянки Грузії ОСОБА_1 .
Листом від 25.03.2021 року № 12/12-1197-1 Дніпропетровський обласний центр зайнятості повідомив про скасування дозволу на застосування праці громадянки Грузії ОСОБА_1 на підставі пп.4 п. 2 ст. 42-10 Закону України «Про зайнятість населення».
На адвокатський запит, 14.05.2021 року листом № 12/12-1881 відповідачем надано відповідь та копії документів, які слугували підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на застосування праці громадянки Грузії ОСОБА_1 , яке оформлено наказом від 25.03.2021 року № 67.
З наданої відповідачем копії листа Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області «щодо перевірки ТОВ «Традиції Грузії» вихідний № 55/2-2809 від 22.03.2021 року вбачається, що в ході проведеної перевірки діяльності ТОВ «Грузинські Традиції» було з`ясовано, що фактично вказане підприємство будь-якої підприємницької діяльності не здійснює, а тому потреби в застосуванні праці іноземних громадян не має, у зв`язку із чим просило вжити заходів згідно чинного законодавства України та скасувати наданий дозвіл на застосування праці ТОВ «Традиції Грузії».
Не погодившись з правомірністю і обґрунтованістю наказу про скасування дозволу на застосування праці громадянки Грузії ОСОБА_1 від 25.03.2021 року № 67, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Отже, предметом спору переданого на вирішення суду є правомірність наказу про скасування дозволу на застосування праці громадянки Грузії ОСОБА_1 від 25.03.2021 року № 67.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд враховує наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, Законом України Про зайнятість населення (далі - Закон №5067-VI) та Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 (далі - Порядок оформлення).
Частиною четвертою статті 3 Закону України №5067-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для працевлаштування на визначений строк, приймаються роботодавцями на роботу на підставі дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, виданого в порядку, визначеному цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 17 ч. 2 ст. 22 Закону № 5067-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: видають роботодавцям дозволи на застосування праці іноземців та осіб без громадянства з веденням обліку таких дозволів.
Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 42 Закону № 5067-VI роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. Праця іноземців та осіб без громадянства може застосовуватися на різних посадах в одного або декількох (двох і більше) роботодавців, за умови отримання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (далі - дозвіл) на кожній посаді. Іноземці та особи без громадянства не можуть призначатися на посаду або займатися трудовою діяльністю у разі, коли відповідно до законодавства призначення на відповідну посаду або провадження відповідного виду діяльності пов`язане з належністю до громадянства України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 42-3 Закону № 5067-VI встановлено строк дії дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства. Так, дозвіл видається на строк: 1) дії трудового договору (контракту), але не більш як на три роки - для особливих категорій іноземців та осіб без громадянства, визначених частиною другою статті 42"1 цього Закону; 2) дії договору (контракту), укладеного між українським та іноземним суб`єктами господарювання, але не більш як на три роки - для відряджених іноземних працівників; 3) дії рішення іноземного суб`єкта господарювання про переведення іноземця або особи без громадянства на роботу в Україну та контракту, укладеного між іноземцем або особою без громадянства та іноземним суб`єктом господарювання, про переведення на роботу в Україну - для внутрішньокорпоративних цесіонаріїв; 4) дії трудового договору (контракту), але не більш як на один рік - для всіх інших іноземних найманих працівників.
Відповідно до ч.2 ст.42-10 Закону № 5067-VI, територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, скасовує виданий дозвіл у разі: 1) невнесення роботодавцем плати за видачу або продовження дії дозволу у строк, визначений частиною другою статті 42 4 цього Закону; 2) неподання роботодавцем у встановлений цим Законом строк до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, копії трудового договору (контракту), укладеного з іноземцем або особою без громадянства, якщо подання такої копії є обов`язковим відповідно до цього Закону; 3) подання роботодавцем письмової заяви про скасування дозволу за обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті, або виявлення територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, таких обставин; 4) виявлення недостовірності даних у поданих роботодавцем документах, яка не могла бути виявлена під час розгляду заяви; 5) наявності рішення про примусове повернення або примусове видворення іноземця або особи без громадянства, прийнятого відповідно до статей 26 та 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"; 6) встановлення факту застосування праці іноземця або особи без громадянства на інших умовах, ніж ті, що визначені дозволом, або іншим роботодавцем (крім роботи за сумісництвом відповідно до абзацу другого частини другої статті 42 цього Закону та суміщення посад відповідно до частини третьої статті 42 цього Закону); 7) невикористання іноземцем або особою без громадянства права на оскарження рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або особою без громадянства, або у разі остаточного вирішення питання про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову у визнанні особою без громадянства; 8) набрання законної сили обвинувальним вироком суду, за яким іноземця чи особу без громадянства засуджено за вчинення кримінального правопорушення.
Пунктом 2 частини першої статті 25 Закону України "Про Службу безпеки України" передбачено, що Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право: подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки, у тому числі із забезпечення охорони державної таємниці.
В даному випадку, матеріали справи свідчать, що оскаржуваний наказ прийнято за результатами розгляду відповідачем пропозиції Головного управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, викладеної у листі від 22.03.2021року № 55/2-2809, яким заявлено клопотання про вжиття заходів згідно чинного законодавства України та скасування наданого дозволу на застосування праці ТОВ «Традиції Грузії».
При цьому, перевіркою, здійсненою Головним управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області, ТОВ «Традиції Грузії» було встановлено, що за інформацією ДПІ вказане підприємство з 2019 року не надавало податкову звітність, не сплачувало відповідні податки. Тобто, на момент подання клопотання для отримання дозволу на застосування праці іноземця та у подальшому, підприємницька діяльність ТОВ «Традиції Грузії» не здійснювалась. Проведеною перевіркою адреси реєстрації підприємства встановлено відсутність будь-яких надписів або табличок, які могли б ідентифікувати вказане підприємство. Джіджелава Нато за даними Державної прикордонної служби України не знаходиться на території України і її місцезнаходження невідоме. В ході перевірки діяльності ТОВ «Традиції Грузії» було з`ясовано, що фактично вказане підприємство будь якої підприємницької діяльності не здійснює, а тому потреби в застосуванні праці іноземних громадян не має.
В свою чергу судом встановлено, що ТОВ «Традиції Грузії» на виконання свого обов`язку надало до відповідача контракт з працівником від 04.02.2020 року, укладений з ОСОБА_2 , яким передбачено, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом працівнику встановлюється посадовий оклад у розмірі однієї мінімальної заробітної плати на місяць.
Натомість, відповідно отриманої інформації від податкового органу, як Головним управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області, так і відповідачем, було встановлено відсутність як здійснення господарської діяльності підприємством так і відсутність нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_3 .
Отже, з боку ТОВ «Традиції Грузії» було допущено надання недостовірних даних, а відповідачем, в свою чергу, було виявлено недостовірності даних у поданих роботодавцем документах, яка не могла бути виявлена під час розгляду заяви в частині оплати праці іноземця.
Зазначене також знаходить своє підтвердження в наданому позивачем наказі про призначення на посаду директора ТОВ «Традиції Грузії» ОСОБА_5 від 01.02.2020 року, яким у зв`язку з відсутністю діяльності підприємства заробітну плату вирішено не нараховувати.
Встановлені судом обставини справи, на переконання суду, свідчать про відсутність до дня прийняття оскаржуваного наказу від 25.03.2021 року здійснення господарської діяльності підприємством, відсутність необхідності у застосування праці іноземців та відсутність оплати праці іноземця.
Враховуючи зазначене, суд погоджується з позицією відповідача щодо наявності недостовірних даних у поданих роботодавцем документах, яка не могла бути виявлена під час розгляду заяви.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті спірного рішення було з`ясовано усі обставини, що мали значення для його прийняття, що, у свою чергу, свідчить про відповідність останнього критеріям правомірності, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
В даному випадку відповідачем доведено правомірність оскаржуваного наказу, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Керуючись ст.ст. 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська