Справа № 237/2866/21
Суддя: Ліпчанський С. М.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 237/2866/21
Провадження № 2-а/237/44/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.10.21 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.,

за участю секретаря судового засідання Бахтіяровій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Курахове Мар`їнського району Донецької області справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, інспектору 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Згара Володимира Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовна заява обґрунтована наступним. Позивач зазначає, що 20.07.2021 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексом України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. та інкриміновано позивачу те, що він 20.07.2021 року о 20:56 керуючи ТЗ не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2. «Рух праворуч», а саме здійснив рух ліворуч у зоні дії знаки, чим порушив п. 8.4.г. ПДР - Порушення вимог наказів та їх знаків.

Позивач стверджує, що вказане правопорушення він не вчиняв у зв`язку з чим постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню. В обґрунтування вказаного позивач стверджує, що працівником поліції не було зазначено суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення та вказане свідчить про відсутність в діянні позивача складу адміністративного правопорушення. Позивач стверджує, що у зазначеному в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності. Додатку, а саме відеозапису «П/в-р DMT-1 АН-01025/01129; B-P XIAOMI YI CAR DVE 38» не зафіксовано порушення ним знаку 4.2. «Рух праворуч» та взагалі наявність такого знаку в місці інкримінованого правопорушення.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідачів Дідур Іго Іванович подав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував у повному обсязі та зазначив, що заявлені позивачем вимоги є незаконним. Під час розгляду справи поліцейський діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наявним відеозаписом з реєстратора, встановленого в автомобілі поліцейського «Xiaomi yi car DVR38».

Відповідно до ст. 205 КАС України , неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4515154 ОСОБА_1 було притягнуто 20 липня 2021 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, який, як зазначено в постанові: "20.07.2021 року о 20:56 в м. Маріуполь, проспект Будівельників, 116 водій керуючи ТЗ не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2. «Рух праворуч», а саме здійснив рух ліворуч у зоні дії знаки, чим порушив п. 8.4.г. ПДР - Порушення вимог наказів та їх знаків".

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. При розгляді справи про адміністративне правопорушення , виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 8.4.г. Правил дорожнього руху, порушення якого інкриміновано ОСОБА_1 , встановлено, що Дорожні знаки поділяються на групи, зокрема: наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Таким чином, адміністративна відповідальність в даному випадку за ч. 1 ст. 122 КУпАП наступає зокрема за порушення вимог дорожніх знаків.

Суд зазначає, що склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Склад адміністративного правопорушення повинен в собі містити: суб`єкт правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, об`єкт правопорушення та об`єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності свідчить про відсутність правових підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності.

На переконання суду в силу вимог ст. 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи повинні встановлюватись на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних.

Тягар доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача в силу вимог ч. 2 ст. 78 КАС України.

Таким чином в межах адміністративного судочинства при розгляді справ про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, його дій чи бездіяльності законодавцем встановлено відмінний від усталеного порядок розподілу обов`язку щодо доведення фактичних обставин справи, що знаходить вираження в тому, що саме суб`єкт владних повноважень повинен довести перед судом належними та допустимими доказами наявність в діях позивача інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів зазначає, що під час розгляду справи інспектором поліції у якості процесуальних джерел доказів на підтвердження факту наявності адміністративного правопорушення у діях позивача було використано відеозапис з реєстратора, встановлений на службовому автомобілі.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина друга статті 72 КАС України).

Частиною 1 статті 99 КАС України надано законодавче тлумачення електронних доказів, чим є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Отже, надані до суду відеозаписи в розумінні вимог ст. 99 КАС є електронними доказами.

Приписами ч. 2 ст. 99 КАС України висунуто вимоги за яких поданий до суду електронний носій набуває статусу доказу по справі. Так, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Невиконання наведених вимог процесуального закону позбавляє суд можливості оцінити такі докази на предмет їх належності та достовірності, та взагалі брати їх до уваги під час вирішення справи по суті.

Тобто, копії електронних доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Відповідно до ст. 1 Закону України"«Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Водночас, судом встановлено, що на наданих представником відповідача відеозаписах відсутній електронний підпис як їх автора або ж особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, надані суду відеозаписи є недопустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України, оскільки вони не скріплені електронним підписом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.03.2019 по справі № 855/90/19, висновки якого, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для врахування судом при розгляді даної справи.

Також суд зазначає, що з наданого представником відповідачів відеозапису, а саме XIAOMI YI CAR DVR 38, який є неналежним доказом внаслідок відсутності електронного підпису, чітко вбачається що саме для виїжджаючого з прилеглої території транспортного засобу були відсутні взагалі будь-які Дорожні знаки.

Крім того у відзиві на позовну заяву представник відповідачів стверджує, що факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується схемою організації дорожнього руху.

Суд зауважує, що надана відповідачем схема організації дорожнього руху на перехресті пр. Будівельників - вул. Італійська не може бути доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки вказана схема не були покладена в основу прийнятого працівником поліції рішення так як була складена вже після розгляду працівником поліції справи про адміністративне правопорушення та, відповідно, працівник поліції не міг її дослідили як того вимагає ст. 252 КУпАП, оскільки дана схема на момент розгляду не існувала.

Зокрема, розгляд справи відбувся 20 липня 2021 року, однак схема дорожнього руху була отримана 17 вересня 2021 року на запит начальника управління патрульної поліції Вершиніна М.О. від 15 вересня 2021, тобто майже через місяць після розгляду справи та накладення адміністративного стягнення. При цьому схема дорожнього руху була отримана неналежним суб`єктом, яким є ОСОБА_2 , оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення винесена ОСОБА_3 , а схему організації дорожнього руху витребовував ОСОБА_2 та вже після розгляду справи та накладення адміністративного стягнення за рузельтатами розгляду справи, тобто вже після оцінки доказів.

Також, надана представником відповідачів схема організації дорожнього руху на перехресті пр. Будівельників - вул. Італійська не відповідає критеріям належності доказу оскільки згідно постанови про накладення адміністративного стягнення (пряма мова): «м. Маріуполь, проспект Будівельників, 116 водій керуючи ТЗ не виконав вимоги дорожнього знаку «Рух праворуч», однак на наданій представником відповідачів схемі знак щодо руху праворуч за адресою, м. Маріуполь, проспект Будівельників, 116 відсутній. Надана працівниками поліції схема організації дорожнього руху відображає організацію дорожнього руху біля будинку № 72а, в той час як згідно постанови про накладення адміністративного стягнення адміністративне правопорушення було вчинено за адресою, м. Маріуполь, проспект Будівельників, 116.

Таким чином, надана схема організації дорожнього руху на перехресті пр. Будівельників - вул. Італійська прямо суперечить постанові про накладення адміністративного стягнення серія ЕАО № 4515154 від 20.07.2021 року.

Окремо суд зауважує, що надана схема організації дорожнього руху на перехресті пр. Будівельників - вул. Італійська не може бути визнана доказом наявності вказаного знаку 4.2. «Рух праворуч» поблизу будинку № 72а по проспекту Будівельників, оскільки не підтверджує, що зображені на схемі дорожні знаки були в наявності станом на 20.07.2021 року та відповідали вимогам національного стандарту, зокрема, не були затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо) та видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямом руху. Та навпаки згідно долученого до матеріалів справи відеозапису, який є недопустими доказом, для виїжджаючих з прилеглої території транспортних засобів відсутні будь-які дорожні знаки. При цьому на схемі організації дорожнього руху взагалі не зафіксовано, що поблизу будинку № 72а є прилегла територія ( вказана прилегла територіїя наявна на відеозаписі, який не посвідчений електронним підписом) при виїзді з якої транспортний засіб повинен знаходитись вже поза зоною дії дорожнього знаку 4.2., який зображено на схемі, однак дорожній знак фактично відсутній на відеозапису у зв`язку з чим вказана схема організації дорожнього руху викликає обґрунтований сумнів у її достовірності так як прямо суперечить відеозапису (на схемі наявний знак 4.2., а на відеозаписі чітко видно, що знак відсутній). Також вказана схема не містить ані дати виготовлення цієї схеми, ані підпису посадової особи, яка виготовила дану схему та, відповідно, є відповідальною за достовірність викладених у ній даних.

З огляду на вищезазначене суд звертає увагу на те, що відповідачем по справі не було надано належних та допустимих доказів наявності в діях як об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, так і суб`єктивної сторони, тобто наявності вини, яка може мати свій вираз як у формі умислу так і необережності, зокрема інтелектуального моменту вини, оскільки відповідачем не доведено наявність на інкримінованому місці події, а саме м. Маріуполь, проспект Будівельників, будинок 116, дорожнього знаку 4.2. «Рух заборонено» тобто відповідачем не доведено, що інкриміновані фактичні обставини справи (наявність дорожнього знаку, що забороняє рух) знайшли своє відображення в свідомості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та позивач, відповідно, був проінформований про наявність дорожнього знаку.

Вимогами ст.280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладено обов`язок з`ясувати не лише те, чи було вчинено діяння, але і питання винуватості особи у його вчиненні.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності, однак вказаних відомостей постанова про накладення адміністративного правопорушення не містить, в постанові не зазначено яка саме форма вини: умисел чи необережність інкримінується позивачу, що свідчить про невиконання працівником поліції встановленого ст. 280 КУпАП обов`язку щодо встановлення вини як обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 року по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а.

Всупереч зазначеній нормі КАС України відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій працівника поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення та наявності доказів вини позивача у вчиненні правопорушення передбаченого саме ч. 1 ст. 122 КпАП України.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічні правові позиції висловлені в Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Статтею 251 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних.

Враховуючи зазначене, відповідачами не доведено наявність вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, працівником поліції в ході судового розгляду не було долучено будь-яких доказів наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, який би підтвердив факт порушення позивачем пункту 8.4. г Правил дорожнього руху, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

На підставі вищевикладеного, з врахуванням відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КуПАП, що свідчить про недоведеність наявності об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, не встановленням у постанові про накладення адміністративного стягнення суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, яка є обов`язком елементом складу адміністративного правопорушення, приймаючи до уваги неподання відповідачем, які в силу положень ст. 77 КУпАП несуть тягар доведення правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, належних та допустимих доказів правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, інспектору 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Згара Володимира Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАО № 4515154 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20.07.2021 р.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (адреса: м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 16) на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовій збір у розмірі 454 гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду в силу положень ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 08.10.21 року