Справа № 200/8395/21
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 р. Справа№200/8395/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А, за участі секретаря судового засідання - Гуменної В.П., представника позивача Слєпова Д.Ю., представника відповідача Пономарьова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» до відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2021 № 7 та № 7, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» звернулось до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2021 № 7 та № 7.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що договори з контрагентами ним укладені з метою настання реальних господарських зобов`язань. Однак, всупереч наданим первинним документам податковим органом зроблено помилкові висновки в акті перевірки № 3944/05-99-07-17/13526301 від 19.04.2021 про те, що господарські операції з Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейд смарт" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фортуна-71» не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. На підставі вказаного акту відповідачем було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

З огляду на наведене, позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 25.05.2021 № 7, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 19 104, 00 грн., у т. ч. основний платіж 15 283, 00 грн., фінансова санкція 3 821,00 грн, а також податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 25.05.2021 № 7, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 291 968, 00 грн., у т. ч. основний платіж 233 574, 00 грн., фінансова санкція 58 394, 00 грн.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву.

Щодо податкового повідомлення від 25.05.2021 № 7 представник контролюючого органу зазначає, що на підставі порушень, викладених у акті перевірки відсутня можливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій з постачання фронтального колісного екскаватора постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейд смарт» та напівавтоматичного зварювального апарату вентильного пальника постачальником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна-71» (обрив ланцюга постачання), дані операції не спричиняють реального настання правових наслідків, а саме віднесення амортизаційних відрахувань по вищевказаними основним засобам та МНМА до складу собівартості робіт (послуг). Враховуючи приписи чинного законодавства, а також розрахунок амортизаційних відрахувань по вищевказаними основним засобам та МНМА, відповідач вважає доведеною правомірність висновків акту перевірки.

Щодо податкового повідомлення від 25.05.2021 № 7 представник контролюючого органу зазначає, що сума грошового зобов`язання з податку на додану вартість визначена через не підтвердження господарської операції з Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейд смарт" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фортуна-71».

Так, позивач мав взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейд смарт» щодо придбання транспортного засобу. Однак контролюючим органом зроблено висновки щодо нереальності операцій на підставі проведеного аналізу інформації, що міститься в інформаційній системі «Податковий блок», даних податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень - листопад 2017 року та даних Єдиного реєстру податкових накладних станом на 15.01.2018, за результатами якого встановлено реєстрацію Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейд смарт" податкових накладних з постачання в жовтні - грудні 2017 року автотранспортних засобів на загальну суму ПДВ 2082,4 тис. грн., на адресу контрагентів, в яких відбулася підміна номенклатури товару. Поряд з цим, представник відповідача звертає увагу на відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейд-Смарт» необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, що також свідчить про нереальність господарської операції. Крім того, представник відповідача звертає увагу, що податковим органом в ході перевірки встановлено обрив ланцюга постачання транспортних засобів, що свідчить про нереальність господарської операції позивача.

Щодо правомірності формування податкового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» за операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фортуна - 71», відповідач наголошує, що згідно з даними «Єдиного реєстру податкових накладних» у зареєстрованих податкових накладних на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна 71» відсутнє придбання реалізованого на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» товару: Напівавтоматичний зварювальний апарат MIG/MAG/TIG/MMA/303 та Вентильний пальник TIG, тобто встановлено обрив по ланцюгу постачання. Отже, на підставі вказаного відповідач дійшов висновку, що операції з вказаним контрагентом є нереальними, що свідчить про безпідставність формування податкового кредиту.

З наведених вище підстав, представник відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головного управління ДПС у Донецькій області просив суд відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» в повному обсязі.

Ухвалою від 12.07.2021 суд прийняв до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2021 № 7 та № 7 та відкрив провадження по справі № 200/8395/21. Розгляд адміністративної справи № 200/8395/21 визначив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання по справі на 04.08.2021 о 15 год. 30 хв.

У підготовчому засіданні 04.08.2021 судом винесено ухвалу, відповідно до якої суд задовольнив клопотання представника Головного управління ДПС у Донецькій області про заміну відповідача по справі. Замінив відповідача по справі з Головного управління ДПС у Донецькій області на відокремлений підрозділ Державної податкової служби України - Головне управління ДПС у Донецькій області. Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» про відкладення підготовчого засідання по справі задовольнив. Відклав підготовче засідання до 13-00 год. 08.09.2021. Продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів з власної ініціативи.

Ухвалою від 08.09.2021 суд закрив підготовче провадження по адміністративній справі та призначив судовий розгляд по суті на 14 годину 00 хвилин 05 жовтня 2021 року.

На судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, а представник відповідача заперечував проти їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» (далі - ТОВ «СВС-Сервіс») (, місце реєстрації: Україна, 87549, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Грецька, будинок 206А) пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, зареєстрований у якості юридичної особи та є платником податку на додану вартість (а.с.9-16), та згідно зі ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області, є відокремленим підрозділом Державної податкової служби України та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об`єктів оподаткування і обчислення податків та зборів (а.с.18).

На виконання функцій, покладених на Головне управління ДПС у Донецькій області та реалізуючи права, визначені Податковим кодексом України, відповідачем була проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, валютного за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки було складено акт від 19.04.2021 № 3944/05-99-07-17/13526301 (а.с.19-86).

Зі змісту висновків вищевказаного акту вбачається, що перевіркою було встановлено порушення з боку платника податків, зокрема:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розділу III «Податок на прибуток підприємств» Податкового кодексу України, п.11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати, в результаті чого встановлено завищення собівартості реалізованих послуг в частині нарахування амортизаційних відрахувань на основні засоби та МНМА, фактичне постачання яких не підтверджено первинними документами оформленими згідно чинного законодавства та не встановлено зв`язок обставин, відображених у податковому обліку із веденням господарських операцій із контрагентами - постачальниками всього у сумі 84 903,00 грн. як наслідок занижене податок на прибуток в загальному розмірі 15 283,00 грн, в тому числі за 2017 рік у сумі 782,00 грн., півріччя 2018 року у сумі 9 075,00 грн., 9 місяців 2018 року у сумі 14 501,00 грн. (у т. ч. III квартал 5 426,00 грн.);

- п. 198.1, 198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України в частині включення до податкового кредиту сум ПДВ по господарських операціях, не підтверджених первинними документами, або підтверджених документами, які не відповідають вимогам діючого законодавства України, що призвело до завищення податкового кредиту всього у розмірі 233 574, 00 грн., у т. ч. за грудень 2016 року в сумі 2 574, 00 грн., за грудень 2017 року у сумі 231 000, 00 грн.

Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки від 19.04.2021 № 3944/05-99-07-17/13526301, позивачем було подано заперечення № 129 від 05.05.2021 (а.с.98-102), однак вказані заперечення, листом від 19.05.2021 № 5298/05-99-07-17-20, залишені без задоволення, оскільки на переконання Головного управління ДПС у Донецькій області висновки акту є такими, що відповідають приписам діючого законодавства (а.с.104-134).

У зв`язку із встановленими порушеннями відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 7 від 25.05.2021, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 233 574,00 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції у сумі 58 394,00 грн (а.с.88-92).

Крім того, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 7 від 25.05.2021, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 19 104,00 грн., у т. ч. основний платіж 15 283,00 грн., штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 821,00 грн (а.с.93-97).

Виходячи з вищевикладеного, спірним питанням у даній справі є саме реальність здійснення господарських операцій позивача із контрагентами ТОВ "Рейд смарт" та ТОВ «Фортуна-71».

Суд вважає за необхідне дослідити правочини в розрізі контрагентів.

Так, 15.12.2017 між позивачем та ТОВ "Рейд смарт" було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 105, відповідно до якого останній передав у власність ТОВ «СВС-Сервіс» екскаватор-навантажувач марки JCB модель 3СХCSM 4T, 2009 року виготовлення. Загальна сума договору становить 1 386 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 231 000,00 грн (а.с.137).

У зв`язку з проведенням операції з придбання фронтального колісного екскаватора було складено наступні документи, які надані до перевірки:

рахунок - фактура № RS-0000032 від 15.12.2017 на суму 1 155 000, 00 грн., ПДВ 231 000, 00 грн. Загальна сума 1 386 000, 00 грн (а.с.142);

видаткова накладна № 6314 від 22.12.2017 на суму 1 155 000, 00 грн., ПДВ 231 000, 00 грн. Загальна сума 1 386 000, 00 грн (а.с.143).

20.12.2017 ТОВ «СВС-Сервіс» платіжним дорученням № 4720 було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Рейд смарт» грошові кошти у розмірі 1 386 000,00 грн (а.с.144).

Ураховуючи вище зазначені обставини та вимоги законодавства ТОВ «Рейд смарт» склало на дату оплати податкову накладну від 20.12.2017 № 68 на суму обсягу постачання без урахування ПДВ 1 155 000,00 грн та суми податку на додану вартість 231 000,00 грн, яку у подальшому зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.145).

На підставі вище зазначеної податкової накладної позивач відніс до сум власного податкового кредиту суму нарахованого та сплаченого ПДВ у розмірі 231 000,00 грн.

Актом приймання-передачі транспортного засобу від 22.12.2017 до вказаного договору підтверджено передачу позивачу екскаватора-навантажувача марки JCB модель 3СХCSM 4T (а.с.138).

Судом встановлено, що позивачем було укладено договір-заявку 23.12.2017 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевізником ФОП ОСОБА_1 на транспортування транспортного засобу з міста Хмельницький до міста Маріуполя, що підтверджено рахунком-фактурою № Р-00000046 від 25.12.2017, актом № Р-0000046 від 25.12.2017. Перевезення здійснювалось автотранспортом Рено НОМЕР_1 . Оплата за надані послуги здійснена 26.12.2017 за платіжним дорученням № 4754 у розмірі 21 500, 00 грн (а.с.150-153).

Після придбання вказаного транспортного засобу позивачем проведено державну реєстрацію екскаватора-навантажувача у Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та отримано свідоцтво від 22.01.2018, а також проведено реєстрацію на відповідність у ДП «Донецькій експертно-технічний центр Держпраці», про що свідчить декларація про відповідність за номером 001.01.18Д від 09.01.2018 (а.с.156, 165).

Крім того, судом встановлено, що як до суду, так і під час перевірки позивачем для підтвердження факту реальності здійснення операції з придбання фронтального колісного екскаватора було надано:

- договір комісії від 22.12.2017, відповідно до якого ТОВ «УКР-РЕСУРСИ» та ТОВ «Рейд смарт» уклали договір про те, що останній зобов`язується за дорученням комітента за винагороду здійснити від свого імені угоду з продажу товару, а саме екскаватор-навантажувач вартістю 1 386 000,00 грн (а.с.147).

- договір купівлі-продажу № 31/2166/-31 від 22.12.2017, згідно з яким ТОВ «Рейд смарт» та ТОВ «УКР-РЕСУРСИ» зобов`язуються передати у власність TOB «СВС-Сервіс» екскаватор-навантажувач JCB 3CXCSM 4Т (а.с. 148-149).

Позивачем також надано документи, що підтверджують справний стан екскаватора-навантажувача (а.с.139).

Поряд з цим, судом встановлено, що відповідно до митної декларації, екскаватор-навантажувач JCB 3CXCSM 4Т було придбано ТОВ «ІМПРУВЕР». Відправник-експортер MASTER & STEEL LP (а.с.141).

Щодо господарської операції з ТОВ «Фортуна-71» судом встановлено наступне.

Так, ТОВ «СВС-Сервіс» здійснювало взаємовідносини з постачальником ТОВ «ТОВ «ФОРТУНА - 71» на підставі видаткової накладної № РН-0001945 від 23.12.2016 та рахунку фактури № 122016/319 від 22.12.2016 на загальну суму 15 442, 80 грн., у т.ч. ПДВ 2 573,80 грн. (а.с. 168-169).

Зі змісту вказаних документів вбачається, що позивачем придбано Напівавтоматичний зварювальний апарат MIG/MAG/TIG/MMA/303 та Вентильний пальник TIG.

Позивачем доведено здійснення 22.12.2016 оплати на користь ТОФ «Фортуна-71» у сумі 15 442, 80 грн (а.с.170).

Ураховуючи вище зазначені обставини та вимоги законодавства ТОВ «Фортуна-71» склало на дату оплати податкову накладну від 22.12.2016 № 112 на суму обсягу постачання без урахування ПДВ 12 869, 00 грн та суми податку на додану вартість 2 573, 80 грн, яку у подальшому зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.171).

Суму податку на додану вартість за зазначеної податкової накладної включено ТОВ «СВС - Сервіс» до складу податкового кредиту за грудень 2016 року в сумі ПДВ 2 574,00 грн.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

В першу чергу, суд вважає за необхідне дослідити правомірність винесення Головним управлінням ДПС у Донецькій області податкового повідомлення-рішення № 7 від 25.05.2021, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 233 574, 00 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції у сумі 58 394, 00 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Податковий кодекс України).

Згідно ст. 14.1.181 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України).

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХIV (далі - Закон № 996-ХIV) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Це означає, що для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту відповідна господарська операція має дійсно відбутися, тобто бути реальною та спрямованою на досягнення певного економічного ефекту (в коротко- або довгостроковій перспективі).

Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (зі змінами) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений "Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (зі змінами).

Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено, зокрема: господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (пункт 1.2); первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пункт 2.1); первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (пункт 2.4).

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 № 755-IV (зі змінами) якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина перша); якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (частина друга).

При цьому, обставини стосовно того, що контрагенти позивача на час здійснення відповідних господарських операцій були зареєстровані та були платниками податку на додану вартість, представником відповідача під час розгляду справи не спростовано.

Відповідно до ст. 1, частини першої ст. 3 та частин першої, другої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, підтвердженням нереальності господарських операцій є встановлення під час перевірки відсутності в контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів.

Суд погоджується з доводами відповідача, що встановлення такої інформації може поставити під сумнів здійснення відповідних операцій, але висновок про нездійснення господарських операцій має ґрунтуватись на аналізі всіх первинних документів та змісту господарських операцій.

Однак, суд зазначає, що відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. У разі наявності у контролюючого органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Невиконання обов`язку щодо належного підписання первинного документа, складеного однією особою і переданого іншій особі може позбавляти цей документ статусу первинного або в разі обізнаності контрагента з відсутністю повноважень щодо складання такого документа, або в разі фактичної відсутності господарської операції. При цьому, відсутність об`єктивної змоги переконатися у недостовірності первинного документа чи окремих його реквізитів (зокрема, підпису, прізвища особи, що здійснює операцію, тощо) під час його отримання чи протягом найближчого часу виключає притягнення до відповідальності особи, яка використала такий документ у податковому обліку. У такому випадку дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентами, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом було встановлено рух активів (товару), та зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.

Суд звертає увагу на те, що як акт перевірки та письмові доводи скаржника не містять жодних зауважень безпосередньо до договорів позивача, укладених із контрагентами позивача, та до виписаних на їх виконання первинних та інших супутніх ним документів.

Висновки акта перевірки обґрунтовані лише наявністю податкової та іншої інформації відносно контрагентів позивача, згідно якої неможливо встановити наявність складських приміщень, будівель, споруд, майданчиків для зберігання ТМЦ та товарних запасів, необхідних для ведення господарської діяльності, також, згідно якої встановлено відсутність трудових ресурсів у підприємств, яка була б достатньою для постачання ТМЦ, що, на думку відповідача, свідчить про нереальність здійснення документально оформлених господарських операцій вказаними суб`єктами.

Суд наголошує, що наявність вказаної податкової інформації відносно контрагентів позивача не доводить обставин, з якими податковий орган пов`язує висновки акту перевірки позивача та прийняті на підставі нього оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Твердження відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів саме по собі, не свідчить про безтоварність угод поставки.

Суд звертає увагу на те, що в ході розгляду адміністративної справи при оскарженні рішення суб`єкта владних повноважень суд перевіряє чи прийнято воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Інформація з баз даних, стосується виключно контрагентів і не вказує, жодним чином, на протиправні дії платника податків - позивача як покупця товарів та робіт у його контрагентів.

Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі № 820/4648/13-а, зазначив, що твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем.

Аналогічний висновок Верховного Суду наведений у постанові від 16.01.2018 у справі № 826/1398/14.

За таких обставин суд наголошує на безпідставність посилання податкового органу виключно на податкову інформацію та дані з електронних баз даних фіскальних органів по контрагентах позивача щодо відсутності достатньої кількості штатних працівників, складських приміщень в якості обґрунтування висновку нереальності здійснення господарських операцій, оскільки такий висновок був зроблений без аналізу безпосередньо господарських операцій та первинної документації, яка складалася в ході здійснення поставок товару, виконання робіт.

Таким чином, доводи відповідача щодо неспроможності контрагентів позивача здійснити поставку товарів, не підтверджені жодними належними доказами.

Також суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Така відповідальність має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України), а тому позивач не має нести відповідальності у разі не виконання контрагентами своїх зобов`язань, оскільки не виконання контрагентами своїх податкових зобов`язань має наслідок відповідальність саме для цих контрагентів.

Посилання відповідача на те, що нереальність господарських операцій позивача підтверджена дослідженням ланцюга постачання між контрагентом позивача та його контрагентом, які не є контрагентами позивача, є неприйнятними, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, внаслідок чого не є обов`язковою передумовою для визначення податковим органом грошових зобов`язань по господарським операціям, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд визнає, що у будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою, якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку, зокрема на додану вартість. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі № 803/2094/15, від 20.12.2018 року в справі № 815/4992/16.

Крім того, суд звертає увагу, що правилами пп. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій є ознакою фіктивного правочину, недійсність якого може бути встановлена лише судом.

Крім зазначеного, податковим органом не надано доказів щодо фіктивності контрагента позивача, який знаходиться на контрольованій території України, що надає можливість його фактичної перевірки.

У постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 0870/9721/12 зазначено, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, придбання товарів з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, правильного обчислення податкового кредиту, наявності первинних документів, у тому числі податкових накладних, виданих особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, платник податку на додану вартість має право на податковий кредит.

Висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податків товару мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв`язку з невиконанням своїх обов`язків його контрагентом, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, стаття 1 Протоколу до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень статті 8 КАС України до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також ЄСПЛ).

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому, суд наголошує на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумними сумнівом. Так, наведені ДПІ аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.

Частинами першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач дійшов помилкового висновку в частині порушення позивачем податкового законодавства щодо формування податкового кредиту, а тому податкове повідомлення-рішення № 7 від 25.05.2021, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 233 574,00 грн та нараховані штрафні санкції у сумі 58 394,00 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 25.05.2021 № 7, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 19 104,00 грн., у т. ч. основний платіж 15 283,00 грн., фінансова санкція 3 821,00 грн, суд зазначає наступне.

Так, підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення є фактичне постачання товарів, яке не підтверджено первинними документами, оформленими згідно чинного законодавства та не встановлено зв`язок обставин, відображених у податковому обліку із веденням господарських операцій із контрагентами-постачальниками.

Суд наголошує, що в рамках дослідження правомірності податкового-повідомлення рішення від 25.05.2021 № 7 суд вже зробив висновок відносно того, що операції з ТОВ "РЕЙД СМАРТ" та ТОВ «Фортуна-71» є реальними та підтверджені належними та допустимими первинними документами, а тому вказана підстава для збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 25.05.2021 № 7 також є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених Кодексом, не пізніше закінчення 1 095 дня (2 555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше - за днем її фактичного подання.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацію протягом 1 095 днів з подання уточнюючого розрахунку.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник вважається вільним від такого грошового зобов`язання.

Згідно з первинними документами, сума ПДВ по операціям з придбання напівавтоматичного зварювального апарату та вентильний пальник була включена до складу податкового кредиту декларації з ПДВ за грудень 2016 року, що відображено у додатку 5 декларації. Отже, термін проведення перевірки вказаної декларації сплив у січні 2020 року, а тому контролюючим органом було проведено у квітні 2021 року перевірку за період грудень 2016 року та донараховано зобов`язання всупереч діючому законодавству.

Відповідно до первинних документів, сума ПДВ по операції з придбання екскаватора-навантажувача була включена до складу податкового кредиту декларації з ПДВ за грудень 2017 року, що відображено у додатку 5 декларації. Отже, термін проведення перевірки вказаної декларації сплив у січні 2021 року, а тому контролюючим органом було проведено у квітні 2021 року перевірку за період грудень 2017 року та донараховано зобов`язання всупереч діючому законодавству.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У контексті оцінки доводів сторін суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Суд вважає, що ключові аргументи сторін у даній справі отримали достатню оцінку.

Отже, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» до відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2021 № 7 та № 7 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 666, 08 грн, відповідно до платіжного доручення № 882 від 01.07.2021 (а.с.8).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача суми сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Представником позивача на судовому засіданні, до закінчення судових дебатів у справі, було подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Враховуючи приписи ст. 143 КАС України, суд вирішить питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» (, Україна, 87549, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Грецька, будинок 206А) до відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, Україна, 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 59) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2021 № 7 та № 7, задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 25.05.2021 № 7, відповідно до якого Товариству з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 291 968, 00 (двісті дев`яносто одна тисяча дев`ятсот шістдесят вісім) гривень, у т.ч. основний платіж 233 574, 00 (двісті тридцять три тисячі п`ятсот сімдесят чотири) гривні, фінансова санкція 58 394, 00 (п`ятдесят вісім тисяч триста дев`яносто чотири) гривні.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 25.05.2021 № 7, відповідно до якого Товариству з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 19 104, 00 (дев`ятнадцять тисяч сто чотири) гривні, у т.ч. основний платіж 15 283, 00 (п`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят три) гривні, фінансова санкція 3 821, 00 (три тисячі вісімдесят двадцять одна) гривня.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головного управління ДПС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС-Сервіс» судовий збір у розмірі 4 666, 08 (чотири тисячі шістсот шістдесят шість гривень вісім копійок).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.10.2021.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб