Справа № 340/6958/21
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 жовтня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/6958/21

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Сагун А.В., розглянувши матеріали у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування - АДРЕСА_2 ) до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова (проспект Миру, 22, м. Житомир, 10004) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова;

- визнати протиправним дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 розміру індексації грошового забезпечення за період проходження служби за контрактом у Житомирському військовому інституту імені С.П. Корольова;

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова у розмірі встановленому пунктом 2 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міноборони № 370 від 22.10.2001 року;

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби за контрактом у Житомирському військовому інституту імені С.П.Корольова.

Ухвалою судді від 29 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху, з огляду на необхідність надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом в частині першої та третьої позовних вимог.

На усунення недоліків позовної заяви позивачем 01.10.2021 подана заява про поновлення процесуального строку, яка обґрунтоване тим, що згідно висновків Конституційного Суду України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Ухвалою судді від 05 жовтня 2021 року роз`єднані позовні вимоги, залишивши у справі 340/6482/21 позовні вимоги:

- визнати протиправним дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 розміру індексації грошового забезпечення за період проходження служби за контрактом у Житомирському військовому інституту імені С.П. Корольова;

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби за контрактом у Житомирському військовому інституту імені С.П.Корольова.

Ухвалою судді 06 жовтня 2021 року прийнято до провадження матеріали позовної заяви № 340/6958/21 в яких позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова;

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова у розмірі встановленому пунктом 2 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міноборони № 370 від 22.10.2001 року.

Строки звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частин першої та п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

10.11.2017 позивач виключений зі списків особового кладу та всіх видів забезпечення Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова.

Відповідно до п. 29 Постанови Верховного Суду від 04 березня 2020 року по справі №802/1854/17-а (провадження №К/9901/49606/18) підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом допомоги, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт.

Тому, з 11.11.2017 для позивача почав обраховуватись строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами 18.09.2021 (штамп пошти), тобто з пропуском строку звернення до суду у понад три роки.

Разом з цим, надаючи оцінку обставинам, наведеним у поданій заяві про поновлення строку звернення до суду, суд звертає увагу на те, що в ній не зазначено жодних причин, пов`язаних безпосередньо з позивачем, які унеможливили його звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Враховуючи наведені вище висновки суду стосовно доводів заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, суд вважає безпідставними причини пропуску такого строку. На переконання суду, зазначені у заяві обставини безпосередньо не могли вплинути на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Поряд з цим, суд зауважує таке.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін., які суд також враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Таким чином, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Із змісту заяви про поновлення строку звернення до суду та наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заяви про поновлення строку звернення до суду, поданої позивачем на виконання вимог ухвали суду від 29 вересня 2021 року.

Тому суддя зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, а поважних причин його пропуску не наведено, відповідних доказів не надано.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнаються судом неповажними, то наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Так як продовжується розгляд позовних вимог в межах іншої справи в частини роз`єднаних позовних вимог, позивачу направити лише ухвалу суду.

Керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, повернути позивачеві.

Роз`яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку в строк, встановленому ст.295 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України ухвала щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. Сагун