Справа № 340/404/21
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 340/404/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, (суддя суду першої інстанції Дегтярьов С.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №340/404/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа: Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

08.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 30.11.2020 року під №10-ОТГ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0833 до комунальної власності.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач реалізуючи своє право на отримання до 2,00 га землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, у встановленому законом порядку звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. У встановлений законом строк відповіді на заяву ним не отримано. Позивач вказує, що ним за власні кошти, розроблено проект землеустрою та погоджено з земельним відомством (висновок експерта державної експертизи від 27.07.2020 р.). Також зазначає, що проект землеустрою розроблено та погоджено за принципом мовчазної згоди, через систему екстериторіальності бажану ділянку внесли до Державного земельного кадастру та ним отримано кадастровий номер :01:007:0833. В подальшому ним подано до відповідача заяву на затвердження проекту землеустрою через Центр надання адміністративних послуг. Заява отримана Центром 30.07.2020 р. та передана Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області. Наказом від 17.09.2020 р. №347-УБД йому відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. Позивачем виправлено зауваження по цій відмові та проект подано повторно із заявою від 07.11.2020 р. Відповідач, наказом від 07.12.2020 №1167-УБД відмовив у затвердженні проекту землеустрою. Позивач вважає, що підстави відмови у затвердженні проекту землевідведення відсутні, а тому оскаржив даний наказ в судовому порядку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що відповідачем порушено його право на правомірне очікування особи щодо належного оформлення права власності на земельну ділянку підлягає захисту судом.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягаючи на доводах адміністративного позову та апеляційної скарги, вказує на безпідставність висновків суду першої інстанції, просить задовольнити апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , з метою реалізації свого права на отримання до 2,00 га землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області подав заяву до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення її у власність.

З матеріалів справи вбачається, що у встановлений законом строк відповіді позивачу не надано.

В подальшому, поза межами встановлено строку на розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ним отримано лист Головного управління Держгеокадастру у Одеській області від 30.06.2020 р. №Д-10130/0-110/0/37-20 про відмову в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Позивач, не погодившись з вказаною відмовою, оскаржив її в судовому порядку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року (справа №340/2827/20) визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо ненадання адміністративної послуги за заявою позивача від 23.05.2020 року та неприйняття рішення за його заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не пізніше 30 днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили розглянути заяву позивача від 23.05.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набрало законної сили 02.01.2021 року.

Разом з тим, позивачем замовлено та розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 1,5986 га для ведення особистого селянського господарства на території Шабівської сільської ради (за межами населеного пункту) Білгород - Дністровського району Одеської області за рахунок земель державної власності с/г призначення без отримання відповідного дозволу.

30.07.2020 року позивачем до відповідача подано заяву про затвердження проекту землеустрою. До зазначеної заяви додано, зокрема, примірник проекту землеустрою (у тому числі висновок про погодження), згоду на збір та обробку персональних даних, копію Витягу з ДЗК, копію висновку про погодження проекту землеустрою експертом системи Держгеокадастру (а.с.42-46).

Наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 17.09.2020 року №347-УБД відмовлено у затвердженні проекту землеустрою через його не відповідність вимогам чинного законодавства (а.с.49).

Позивач, не погодившись з вказаним наказом, оскаржив його в судовому порядку.

Наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 07.12.2020 року №1167-УБД відмовлено у затвердженні проекту землеустрою через те, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" від 30.11.2020 р. №10-ОТГ, бажану до відведення земельну ділянку передано у комунальну власність (а.с.58).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року (справа №340/3858/20) визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 30.07.2020 року з порушенням двотижневого строку, встановленого статтею 118 Земельного кодексу України. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 12.01.2021 року.

Позивач вказує, що ним виправлено зауваження зазначені в наказі від 17.09.2020 року №347-УБД та 07.11.2020 року повторно поштою направлено заяву на затвердження проекту землеустрою, через Центр Надання Адміністративних послуг. Заява отримана Центром Адмінпослуг 12.11.2020 року та передана Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області (а.с.101-105).

Позивач, не погодившись з наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 07.12.2020 року №1167-УБД, яким відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року (справа №420/14710/20) позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №1167-УБД від 07.12.2020 року "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки". В решті позову - відмовлено.

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 30.11.2020 року №10-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Шабівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 62,2642 га, які розташовані на території Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно з актом приймання-передачі, в тому числі і земельна ділянка, яку бажав отримати позивач, з кадастровим номером :01:007:0833 (а.с.62-64).

Вважаючи наведений наказ протиправним позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що передачею земельної ділянки з державної у комунальну власність відповідач не порушив прав та інтересів позивача, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статті 118 ЗК України.

Згідно з ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста статті 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.186-1 ЗК України, якою визначені повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 ЗК України).

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Указу Президента України від 15.10.2020 року №449/2020 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" постановлено Кабінету Міністрів України вжити в установленому порядку заходів щодо врегулювання питання забезпечення набуття гарантованого права громадян на землю під час передачі у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких громадянам надано дозволи на розроблення документації із землеустрою.

Згідно підпункту 4 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" з метою виконання Указу Президента України від 15.10.2020 року № 449/2020 Кабінет Міністрів України постановив: Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 р. документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач дозволу на розроблення документації із землеустрою позивачу не надавав, а тому, норми підпункту 4 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" на питання передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0833 не поширюються.

Позивач скористався нормами ч.7 ст.118 ЗК України та виготовив проект без отримання такої згоди.

Суд звертає увагу, що ч.7 ст.118 ЗК України, у випадку, коли у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.

В свою чергу, завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями частини 1 статті 5 КАС України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях №6-рп/1997 від 25.11.1997, №9-рп/1997 від 25.12.1997 щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Отже, право на звернення до адміністративного суду з позовом не є тотожним праву на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист, адже для того, щоб він був наданий, необхідно встановити, що право особи, яка звернулась з позовом, було дійсно порушено у публічно-правових відносинах.

Аналізуючи вищезазначені норми КАС України, суд дійшов висновку, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте це рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача.

Крім того, аналіз частини 1 статті 2 КАС України дає підстави вважати, що адміністративне судочинство спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту порушення законного права (свободи, інтересу) саме суб`єкта звернення до суду, тобто, позивача.

Обов`язковою ознакою дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, зокрема обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Більш того, як вказано вище, суд перевіряє відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства та не може скасувати його лише за бажанням позивача.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

З аналізу зазначених положень чинного законодавства України вбачається, що прийняттям оскаржуваного наказу про передачу земельної ділянки з державної у комунальну власність не порушено права позивача на таку земельну ділянку з огляду на повну його відсутність на момент прийняття такого наказу щодо такої земельної ділянки.

Стосовно доводів позивача про порушення його права правомірного очікування суд зазначає наступне.

Концепція правомірних очікувань у контексті ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що склалася на основі рішень ЄСПЛ, побудована, перш за все, на безумовному праві заявників, яке має легальне підґрунтя (закон, рішення суду, виданий державним органом дозвіл, заповіт тощо).

На противагу «правомірним очікуванням», ЄСПЛ майном не визнає права, чинність яких ab initio обумовлена певними обставинами - у разі, якщо такі обставини не мають місця (Полачек і Полачкова проти Чешської республіки (Polacek and Polackova v. Czech Republic, рішення Великої Палати від 10 липня 2002 року).

Отже, в основі правомірних очікувань має бути безумовне право позивача на певне «майно», яке слід розуміти як автономне поняття ЄСПЛ.

У справі, що розглядається, право на отримання земельної ділянки у власність, містило умову, а саме проходження повної процедури відведення земельної ділянки. Відтак, правомірні очікування у позивача могли виникнути тільки після настання цієї умови.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме лише ініціювання позивачем процесу виділення у власність земельної ділянки, ще не може однозначно свідчити про отримання саме позитивного рішення відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про виділення у власність земельної ділянки, та як наслідок не породжує виникнення у такої особи права правомірного очікування у відповідних правовідносинах.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстави для зміни або скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року в адміністративній справі №340/404/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай