Справа № 826/16521/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С К С» на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «С К С» до Комісії Офісу великих платників податків ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ТОВ «С К С» звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило:

- визнання протиправним та скасування рішення Комісії Офісу великих платників податків ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 06 квітня 2018 року № 638876/36088095;

- зобов`язання ДФС України (процесуальним правонаступником якої є ДПС України) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 15 березня 2018 року № 1000820.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Додатковим рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року було стягнуто на користь ТОВ «С К С» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС (процесуальним правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду від 01 квітня 2021 року, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що позивач надав документи, необхідні для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, не у повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та узгоджується з практикою вирішення подібних спорів Верховним Судом.

Також ТОВ «С К С» подало апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 20 травня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови в розподілі судових витрат у розмірі 15000 грн 00 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права. Позивач наголошує на тому що розмір судових витрат може бути зменшений виключно за наявності заперечень інших учасників справи, в той час як відповідачі не зверталися до суду з відповідними запереченнями.

Відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги сторін залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року та додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ТОВ «С К С» у зв`язку з поставкою товару (піддонів) ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» виписало податкову накладну від 15 березня 2018 року № 1000820 на загальну суму 66024 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ - 11004 грн 00 коп. Зазначена податкова накладна 23 березня 2018 року була направлена для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 23 березня 2018 року податкову накладну від 15 березня 2018 року № 1000820 було прийнято, однак її реєстрацію зупинено відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України та запропоновано ТОВ «С К С» подати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Позивач направив до ДФС України повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрація якої/го зупинена від 05 квітня 2018 року № 1, разом з яким надіслав документи та пояснення, які, на його думку, є достатніми для прийняття відповідно рішення.

Рішенням Комісії Офісу великих платників податків ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - Комісія) від 06 квітня 2018 року № 638876/36088095 було відмовлено в реєстрації податкової накладної від 15 березня 2018 року № 1000820.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Комісії, ТОВ «С К С» звернулося до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову ТОВ «С К С», суд першої інстанції виходив з того, що у квитанції від 23 березня 2018 року про зупинення реєстрації податкової накладної від 15 березня 2018 року № 1000820 не вказано конкретного критерію ризиковості платника податку, якому відповідає позивач, а також не наведено переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також суд першої інстанції врахував, що позивач надіслав письмові пояснення з копіями первинних та інших документів, які повністю відображають зміст господарських операцій між ТОВ «С К С» та ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД».

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків стосуються виключно правомірності рішення Комісії від 06 квітня 2018 року № 638876/36088095 про відмову в реєстрації податкової накладної.

Таким чином предметом апеляційного перегляду є рішення суду від 01 квітня 2021 року в частині визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 06 квітня 2018 року № 638876/36088095.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову у зазначеній частині, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно з п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок) передбачено, що у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.

Відповідно до п.п. 12, 13 Порядку у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями пп. 3 п. 13 Порядку передбачено зазначення «критерій(ї) ризиковості платника податку» та/або «критерій(ї) ризиковості здійснення операцій».

Критерії ризиковості платника податку визначені у п. 1 листа ДФС України від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18, а критерії ризиковості здійснення операцій - у п. 2 зазначеного листа.

Згідно з п. 2 листа ДФС України від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18 податкові накладні / розрахунки коригування, складені платниками податку, перевіряються на відповідність ознакам ризиковості здійснення операцій.

Отже, податкові накладні / розрахунки коригування перевіряються саме на відповідність ознакам ризиковості здійснення операцій, що перелічені у п. 2 листа ДФС України від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18.

Натомість на відповідність критеріям, передбаченим у п. 1 вказаного листа, перевіряються саме платники податку.

Також п. 1 листа ДФС України від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18 передбачено, що у разі виявлення у платника податків ознак ризиковості згідно з п. 1.6 цих Критеріїв, такий платник податків виноситься на розгляд Комісії в той самий день і вноситься до переліку ризикових платників у день проведення засідання Комісії, на якому прийнято відповідне рішення.

У свою чергу п. 1.6 листа ДФС України від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18 містить 7 критеріїв, за якими комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків.

Зазначені норми вказують на те, що підставами для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є встановлення невідповідності: платника податку - критеріям ризиковості платника податку, а податкової накладної/розрахунку коригування - критеріям ризиковості здійснення операції. У разі встановлення невідповідності платника податку одному з критеріїв, що перелічені у п. 1.6 листа ДФС України від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18, у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної необхідно зазначити, який саме із критеріїв було виявлено.

У квитанції від 23 березня 2018 року в якості підстави для зупинення реєстрації податкової накладної від 15 березня 2018 року № 1000820 зазначено: «ПН/РК відповідає вимогам пп. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку». Разом з тим, посилання на те, який саме із передбачених п. 1.6 критеріїв було встановлено у даному випадку - відсутні.

Таким чином, приймаючи рішення про зупинення реєстрації податкової накладної від 15 березня 2018 року № 1000820 контролюючий орган не виконав вимоги пп. 3 п. 13 Порядку, оскільки зазначені у квитанції від 23 березня 2018 року відомості не дають можливості однозначно встановити:

- критерії ризиковості чого саме виявлено контролюючим органом: платника податків чи податкової накладної (операції);

- який саме із семи критеріїв, передбачених пп. 1.6 п. 1 листа ДФС України від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18, був виявлений контролюючим органом.

Верховний Суд неодноразово під час вирішення тотожних спорів досліджував вплив якості оформлення квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної на можливість платника податків вірно визначити перелік документів, які необхідно надати для реєстрації податкової накладної

Згідно з постановою від 07 травня 2020 року у справі № 300/183/19 Верховний Суд наголосив, що невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності. Контролюючий орган повинен конкретно зазначати відповідний підпункт, в межах якого й закріплений конкретний критерій, на основі якого було зупинено реєстрацію податкової накладної. Така вимога є обґрунтованою, з огляду на те, що: а) від розуміння конкретного критерію, на підставі якого було зупинено реєстрацію податкової накладної, залежить послідовність надання платником податків пояснень, достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної; б) тільки визначивши критерій, на підставі якого було зупинено реєстрацію податкової накладної, контролюючий орган може чітко визначити вичерпний перелік конкретних документів, які платник податків повинен надати контролюючому органу.

Додатково колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 30 січня 2020 року у справі № 300/148/19, яка полягає в тому, що критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій нормативно-правовим актом визначені не були. Наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» від 13 червня 2017 року № 67 втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України 06 квітня 2018 року № 409 (дата набрання чинності 25 травня 2018 року).

Враховуючи вказану обставину, Верховний Суд прийшов до висновку, що за відсутності нормативно-правового акту, яким визначалися критерії ризиковості платника податку та критерії ризиковості здійснення операцій, зупинення реєстрації податкової накладної, поданої позивачем, не мало правового підґрунтя.

Верховний Суд також зазначив, що вирішуючи питання щодо правомірності рішення про відмову у реєстрації податкової накладної, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що це питання безпосередньо пов`язане з питанням щодо зупинення реєстрації цієї податкової накладної, як передумови прийняття зазначеного рішення.

У відповідності до п. 14 Порядку перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «С К С» 05 квітня 2018 року надіслало контролюючому органу електронне повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій. Разом із вказаним повідомленням були надіслані копії договору дистриб`юції від 22 серпня 2016 року № ЛТД/39-Д; договору від 27 квітня 2017 року про внесення змін до договору дистрибуції від 22 серпня 2016 року № ЛТД/39-Д; договору купівлі-продажу від 26 січня 2016 року № 22; видаткової накладної від 31 січня 2018 року № 1310034; товарно-транспортної накладної на переміщення алкогольних напоїв від 31 січня 2018 року; видаткової накладної від 12 січня 2018 року № 1120013; товарно-транспортної накладної на переміщення алкогольних напоїв від 12 січня 2018 року; видаткової накладної від 15 березня 2018 року № К; товарно-транспортної накладної від 15 березня 2018 року № К72719.

Відповідно до п. 21 Порядку підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

У рішенні Комісії від 06 квітня 2018 року № 638876/36088095 зазначено, що підставою для відмови в реєстрації податкової накладної ТОВ «С К С» від 15 березня 2018 року № 1000820 стало ненадання платником податків копій:

- первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактур/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних (документи, які не надано підкреслити);

- розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків.

При вирішенні справи колегія суддів виходить із того, що ненадання документів, передбачених п. 14 Порядку, може бути підставою для відмови у реєстрації податкової накладної виключно за умови, що кожен з таких документів підлягав складенню згідно умов договору або вимог закону, а також перебував або повинен був перебувати у розпорядженні платника податків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні Комісії не зазначено (не підкреслено) яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладених, який міститься у п. 14 Порядку, є загальним.

При визначенні переліку документів, які є об`єктивно необхідними для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, Комісія зобов`язана була враховувати особливості господарської операції, у зв`язку з вчиненням якої складено податкову накладну та у кожному випадку застосувати індивідуальний підхід до вирішення питання про те, чи є надані платником податків документи достатніми для прийняття рішення.

Згідно з постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18 загальними вимогами, які висуваються до індивідуальних актів, як актів правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Отже, посилаючись на відсутність окремих документів, як на підставу для відмови у реєстрації податкових накладних, Комісія зобов`язана була чітко вказати перелік таких документів із зазначенням обґрунтування необхідності їх надання. Саме по собі загальне посилання на ненадання певних документів, можливість подання яких передбачена п. 14 Порядку, не є виконанням вимог закону щодо форми і змісту індивідуального акту.

Оцінюючи подібні за змістом рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 360/1050/19 зазначив, що оскаржуване рішення є формальним, оскільки об`єктивно не містить чіткого визначення підстав та мотивів для його прийняття, так само як і мотивів прийняття чи відхилення наданих позивачем пояснень та документів, а тому не може бути визнане законним та обґрунтованим.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що рішення Комісії від 06 квітня 2018 року № 638876/36088095 про відмову в реєстрації податкової накладної від 15 березня 2018 року № 1000820 є необґрунтованими та незаконними і було правомірно скасоване судом першої інстанції.

Дослідивши надані ТОВ «С К С» пояснення та документи, суд першої інстанції правильно встановив, що між TOB «С К С» (Дистриб`ютор) та ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» (Продавець) було укладено договір дистриб`юції від 22 серпня 2016 року № ЛТД/39-Д. За умовами вказаного договору продавець зобов`язується передати у власність дистриб`ютора продукцію для її подальшого поширення на умовах і в порядок, визначених договором та Правилами роботи з продукцією торгівельної марки «Nemiroff».

За правилами п. 3.2 вказаного договору продукція відвантажується продавцем запакованою у зворотній тарі - піддонах (палетах) багаторазового використання, згідно європейських стандартів («європалети» 800 мм х 1200 мм). У свою чергу дистриб`ютор зобов`язується повернути продавцю зворотну тару.

На виконання умов договору від 22 серпня 2016 року № ЛТД/39-Д TOB «ЛВН ЛІМІТЕД» поставляло TOB «С К С» алкогольну продукцію, що підтверджується відповідними видатковими накладними. Оскільки товар поставлявся на піддонах, TOB «С К С» також сплачувало ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» вартість піддонів. У видаткових накладних, окрім товару, також зазначались «Піддон Тип 4 (800*1200)». У зв`язку з цим умовами договору від 22 серпня 2016 року № ЛТД/39-Д було передбачено, що дистрибютор має право продати тару продавцю.

Згідно з видатковою накладною від 15 березня 2018 року № К TOB «С К С» реалізувало ТОВ «ЛВН ЛІМІТЕД» піддони Тип 4 (800*1200) в кількості 600 штук, загальною вартістю 66024 грн 00 коп, у тому числі ПДВ 11004 грн 00 коп. Факт доставки піддонів на адресу TOB «ЛВН ЛІМІТЕД» підтверджується товарно-транспортною накладною від 15 березня 2018 року № К72719.

Також суд першої інстанції правильно зауважив, що податкову накладну від 15 березня 2018 року № 1000820 складено за фактом поставки товару, а не у зв`язку із отриманням оплати за товар. Станом на день складання такої податкової накладної та на час подання позивачем повідомлення від 05 квітня 2018 року, у позивача не могло бути доказів оплати за товар. Відсутність доказів оплати за товар станом на вказані дати узгоджується із умовами договору від 22 серпня 2016 року № ЛТД/39-Д, які передбачають здійснення оплати протягом 30 календарних днів після підписання видаткової накладної на тару.

Отже, надані ТОВ «С К С» пояснення та документи повністю спростовують сумніви у наявності підстав для реєстрації податкової накладної від 15 березня 2018 року № 1000820, що були викладені в квитанції від 23 березня 2018 року.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 01 квітня 2021 року та не можуть бути підставою для його скасування.

Також предметом апеляційного перегляду є додаткове рішення від 20 травня 2021 року, яким вирішено питання про розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «С К С» 13 травня 2020 року подало до суду клопотання від 12 травня 2020 року № 1205/5, в якому просило у разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог стягнути з Офісу великих платників податків ДФС та ДФС України судові витрати на професійну правничу допомогу по 10000 грн 00 коп з кожного.

Офіс великих платників податків ДФС 21 травня 2020 року подав заперечення щодо заявлених витрат на правову допомогу.

Після ухвалення рішення суду від 01 квітня 2020 року ТОВ «С К С» повторно звернулося до суду із заявою про розподіл судових витрат, які мітило такі ж вимоги, що й клопотання від 12 травня 2020 року № 1205/5.

Приймаючи рішення про часткове задоволення вимог ТОВ «С К С» та розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС суми в розмірі 5000 грн 00 коп, суд першої інстанції врахував заперечення податкового органу проти клопотання позивача та перевірив співмірність заявленої до відшкодування суми коштів критеріям, що встановлені ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зазначена норма права передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні належної до відшкодування суми судових витрат на правову допомогу - 5000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що спір відноситься до справ незначної складності, у такій категорії справ наявна стала судова практика; розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження; позов носить немайновий характер; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання (є достатньо типовою).

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «С К С» про необхідність скасування додаткового рішення від 20 травня 2021 року в частині відмови в розподілі судових витрат у розмірі 15000 грн 00 коп. ґрунтуються на тому, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу лише за наявності відповідного клопотання іншої сторони. Позивач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що відповідачі не зверталися до суду з клопотанням, передбаченим ч. 6 ст. 134 КАС України.

Разом з тим вказані доводи скаржника є помилковими та спростовуються матеріалами справи. Як раніше зазначалося, Офіс великих платників податків ДФС 21 травня 2020 року подав до суду заперечення щодо заявлених витрат на правову допомогу. Вказані заперечення обґрунтовані, зокрема тим, що розмір заявлених витрат є неспівмірним із позовними вимогами ТОВ «С К С».

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду, викладених у додатковому рішенні від 20 травня 2021 року, та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги сторін залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року та додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Товариства з обмеженою відповідальністю «С К С» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року та додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

В.В. Файдюк