Справа № 520/1678/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 р. Справа № 520/1678/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Кубань" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 (суддя Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 26.04.21) по справі № 520/1678/21

за позовом Фермерського господарства "Кубань"

до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фермерське господарство «Кубань», звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 19.10.2020 №0.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у харківській області, на підставі наказу від 14.09.2020 №3088, було проведено фактичну перевірку господарського суб`єкту, у якому здійснює діяльність Фермерське господарство «Кубань», розташоване за адресою: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область (юр. адреса: вул. Хачатурова, 10, кв. (офіс) 2, с. Іванівка Барвінківського району Харківської області з 15.09.2020, за період діяльності з 01.04.2020 по дату завершення перевірки, у частині обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних та тютюнових виробів, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області складено акт, згідно висновків якого встановлено порушення ст.15 ЗУ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах, та пального».

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом 19.10.2020 прийнято податкове повідомлення рішення №0, яким позивачу застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500000 грн. за порушення ч.ч.1, 8 ст.15 ЗУ від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з відсутності у позивача будь-яких ліцензій на зберігання пального як на момент постачання пального, так і на момент фактичної перевірки, що свідчить про недобросовісність позивача як платника податків, оскільки позивач мав би отримати ліцензію на зберігання пального, відтак до позивача має застосовуватись відповідальність, передбачена Законом №481.

В цілому, колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" № 481/95-ВР (далі - Закон №481).

Згідно зі ст.15 Закону №481 встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального.

Стаття 17 Закону №481 визначає, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що Фермерське господарство «Кубань» є сільськогосподарським товаровиробником та платником єдиного податку 4 групи. Позивач орендує земельні ділянки, загальною площею 128,1305 га, які обробляє власною технікою.

Позивач зазначає, що з метою проведення весняно-польових, подальших сільськогосподарських робіт та економії коштів ФГ «Кубань» прийняло рішення придбати дизельне пальне у ТОВ «Агро-Альянс».

ФГ «Кубань» зареєстровано за адресою: вул. Хачатурова, 10, кв. 2, с. Іванівка Барвінківського району Харківської області. Як вказує позивач, у зв`язку із введенням карантину було припинено автобусне сполучення між населеними пунктами та введено інші обмеження щодо пересування громадян. З 17.03.2020 по 12.05.2020 у ФГ «Кубань» було зупинено виконання робіт та введено вимушений простій, у зв`язку з чим господарство не мало можливості сплатити за ліцензію, підготувати пакет документів для отримання ліцензії на зберігання пального та подати до органів ДПС заяву на отримання ліцензії зі всіма необхідними документами до 12.05.2020.

Пакет документів для отримання ліцензії на зберігання пального було підготовлено позивачем та направлено на адресу Головного управління ДПС у Харківській області 28.05.2020, після чого 19.06.2020 ФГ «Кубань» видано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний номер 2001479 терміном дії з 20.06.2020 по 26.06.2025.

Перевіркою встановлено, що позивач 13.05.2020 отримав пальне від постачальника ТОВ «Агро-Альянс», що підтверджується акцизною наладнаю, яка відображена в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, копія якої наявна в матеріалах справи, в якій, зокрема зазначено дані відвантаження продукції на адресу місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання не платник акцизного податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

У акцизній накладній форми «П» від 13.05.2020 №43 пунктом розвантаження пального вказану адресу: с. Іванівка, Барвінківський район, Харківська область та зазначено об`єм нафтопродуктів 10221,18 літрів.

Відвантаження продукції підтверджується видатковою накладною від 13.05.2020 №12, доставка продукції підтверджується транспортною накладною від 13.05.2020.

Проте, станом на 13.05.2020 у ФГ «Кубань» була відсутня ліцензія на зберігання пального, тоді як позивач не належить до переліку осіб, які мають право на зберігання пального без отримання ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової потреби), реєстраційний номер 2001479, отримано ФГ «Кубань» 19.06.2020 (термін дії з 20.06.2020 по 20.06.2025) про що не заперечує і позивач.

Колегія суддів вважає обґрунтованими посилання відповідача на відсутність у позивача будь-яких ліцензій на зберігання пального як на момент постачання пального, так і на момент фактичної перевірки.

Вищевикладене свідчить про недобросовісність позивача як платника податків, оскільки позивач мав би отримати ліцензію на зберігання пального, відтак до позивача має застосовуватись відповідальність, передбачена Законом №481.

При цьому колегія суддів зазначає, що перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність приписам ст.2 КАС України, суд вважає його обґрунтованим та правомірним.

Доказів, що свідчать про протилежне, до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Щодо посилання позивача на порушення, допущені відповідачем при проведенні перевірки, зокрема неможливості встановлення підстав для проведення перевірки, отримання рішення за наслідками розгляду скарги ФГ «Кубань» з порушенням строку, передбаченого п.56.8 ст.56 ПК України, складення акту за наслідками проведеної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку, викладеному в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, незалежно від ухваленого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи згодом наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень - рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність податкових повідомлень - рішень.

Проте, оскарження наказу ГУ ДПС у Харківській області від 14.09.2020 № 3088 про проведення фактичної перевірки Фермерського господарства "Кубань" не є предметом розгляду у даній справі, а тому колегія суддів не надає оцінки вказаним аргументам позивача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Кубань" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 по справі № 520/1678/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 07.10.21.