Справа № 420/13377/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області (; вул. Степна, 4, с. Фонтанка, Одеська область, 67571) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, в якому представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення тринадцятої сесії Фонтанської сільської ради VIII скликання №258-VIII про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

зобов`язати Фонтанську сільську раду Одеського району Одеської області на найближчому пленарному засіданні чергової сесії прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/13377/21 об 11:52:48 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.262 КАС України.

09.09.2021 року за вх.№ЕП/49937/21 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони Фонтанській сільській раді Одеського району Одеської області вчиняти будь-які дії, пов`язані із передачею у власність або користування земельної ділянки (паю) №1658, контур 9231, площа 0,1843 га, що є суміжним з земельними ділянками за такими кадастровими номерами: :02:002:0245; :02:002:0747; :02:002:1549, іншим особам, у тому числі надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затверджувати проекти відведення даної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року відмовлено у забезпеченні позову по справі №420/13377/21 за заявою представника ОСОБА_1 від 09.09.2021р. про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії.

В обґрунтування вимог позову та у відповіді на відзив представник позивача вказує, що виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України і законодавство не передбачає права суб`єкта владних повноважень при розгляді питання надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність відступати від положень вказаної норми.

В оскаржуваному рішенні не вказується жодна із законодавчо передбачених підстав для відмови у наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Крім цього, у встановленому ЗК України порядку клопотання позивача розглянуто не було, оскільки за результатом розгляду клопотання прийнято рішення з пропуском строку розгляду клопотання.

У відзиві на позовну заяву (від 02.09.2021 року за вх.№ЕП/23620/21) представник Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області вказує, що клопотання позивача було розглянуто найближчий сесії ради 06.07.2021 року. При цьому, рішення стало висловленням колективної думки депутатів ради, яке здійснювалось без тиску на останніх та з урахуванням гарантій місцевого самоврядування. У зв`язку з цим відмова органу місцевого самоврядування була обґрунтованою та прийнятою з підстав, що передбачені ч.7.ст.118 Земельного кодексу України.

У відповіді на відзив наголошується на тому, що позивач набув право на набуття земельної ділянки у власність як громадянин України на пільгових умовах як учасник бойових дій, а відповідач відмовив йому у цьому з непередбачених ст. 118 ЗК України підстав.

У запереченнях на відповідь на відзив викладена аналогічна відзиву позиція щодо правомочності Ради та її депутатів приймати будь-які рішення з огляду норм ст.ст.59,60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.13).

01.04.2021 року представником позивача адвокатом Вроною А.В. подано заяву про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (земельний пай №1658, контур 9231, площа 0,1843 га) за рахунок земель Фонтанської сільради безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва (а.с.17-18) із додатками.

Заява надійшла до Фонтанської сільської ради та зареєстрована 08.04.2021 року (вх.№02-16/481).

Рішенням Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Тринадцятої сесії восьмого скликання від 06 липня 2021 року №258-VIII «Про відмову громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» відмовлено гр. ОСОБА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки земельна ділянка, яка визначена у графічному матеріалі, орієнтовною площею 0,2383га перебуває у власності (користуванні) АДРЕСА_2 (а.с.26-27).

Вважаючи вказане рішення протиправним, а своє право на безоплатне отримання землі у власність порушеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ін.

Згідно п. г ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст.ст. 118, 122, 123 ЗК України.

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

За приписами ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Положеннями ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 83 Земельного Кодексу України від 25.10.2001р. №2768-ІІІ (далі - ЗК України), землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06.09.2012р.№5245- VІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Відповідно до ст. 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 27.05.1997р. №280/97-ВР, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п.п. а, б ч. 1 ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Таким чином, ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, отримавши заяву (клопотання) позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, відповідач, згідно з статтею 118 ЗК України, повинен був у місячний строк дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу.

Натомість, відповідач за результатами розгляду заяви від 01.04.2021р. позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність прийняв рішення із пропуском встановленого ЗК України строку, а саме 06.07.2021 року, що відповідачем не спростовано.

Ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Таким чином, всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 р. по справі №440/793/19.

За приписами ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 р. по справі №440/793/19 зроблено висновок, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Суд звертає увагу, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки згідно наданого графічного матеріалу бажаного місця розташування земельна ділянка перебуває у власності (користуванні) за певною адресою.

По-перше, норми Земельного кодексу України не визначають вказані відповідачем обставини у якості підстав для відмови у наданні дозволу.

По-друге, будь-яких документів, що підтверджують, що земельна ділянка, заявлена позивачем, перебуває у власності (користуванні) іншої особи, як то зазначено у рішенні, а орієнтовна площа не відповідає тій, що зазначена у заяві від 01.04.21р., суду відповідачем не надано.

Згідно позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а про те, що надання чи відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, а є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у користування, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою. З метою захисту порушеного права та одержання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивач звертається до суду, при цьому це не означає фактичну передачу земельної ділянки у власність, а лише є умовою її формування як об`єкта речових прав.

У зв`язку з викладеним, наявні підстави визнати протиправним та скасувати рішення тринадцятої сесії Фонтанської сільської ради VIII скликання №258-VIII про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як ухваленому необґрунтовано та з підстав, не передбачених законом.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним в обставинах даної справи способом захисту буде зобов`язання Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області розглянути повторно заяву від 01.04.2021 року (вх.№02-16/481) про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (земельний пай №1658, контур 9231, площа 0,1843 га) безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва та прийняти рішення згідно ст.118 ЗК України з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

В решті вимог щодо зобов`язання надати дозвіл суд відмовляє у зв`язку з їх передчасністю, адже заява позивача не розглянута в контексті вимог, що ставляться ст.118 ЗК України.

Згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа РуїзТоріха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши доводи і заперечення сторін та надавши оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», інші витрати для розподілу відсутні.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області (; вул. Степна, 4, с. Фонтанка, Одеська область, 67571) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення тринадцятої сесії Фонтанської сільської ради VIII скликання №258-VIII від 06.07.2021 року в частині відмови громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зобов`язати Фонтанську сільську раду Одеського району Одеської області розглянути повторно заяву від 01.04.2021 року (вх.№02-16/481) про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (земельний пай №1658, контур 9231, площа 0,1843 га) безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва та прийняти рішення згідно ст.118 ЗК України з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 08.10.2021р. у зв`язку із перебуванням судді у відпустці з 05.10.2021р. по 07.10.2021р. включно.

Суддя М.М. Аракелян