Справа № 369/6998/21
Суддя: Янченко А. В.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/6998/21
Провадження № 2-а/369/137/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08.10.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченка А.В., за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вищевказаним адміністративним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 12.05.2021 року інспектором управління патрульної поліції в міста Києві ДПП лейтенантом Зведенюком Є.В. було винесено постанову серії АН № 4196459 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП України. Вважає дану постанову протизаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки правил дорожнього руху позивач не порушував. Просив суду визнати дії інспектора УПП в м. Києві ДПП лейтенанта Зведенюка Є.В. протиправними. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АН № 4196459 від 12.05.2021 року визнати незаконною та скасувати, судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.06.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

13.07.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що твердження позивача викладені у позові, є необґрунтованими, хибними та такими, що не підлягають задоволенню. Інспектор під час розгляду справи діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений законом. Одночасно зазначено про неможливість долучення відеозапису вчинення правопорушення, оскільки відповідно до наказу МВС від 18.12.2018 року № 1026 строк зберігання такого відео становить 30 діб.

23.07.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначено, що посилання відповідача про законність постанови та обґрунтоване притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідають дійсності та закону, з огляду на відсутність доказів. Просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту.

Частиною другою цієї статті передбачено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судом встановлено, що відповідно до оскаржуваної постанови серії ЕАН № 4196459 від 12 травня 2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 12.05.2021 року о 13 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Народного Ополчення, 3 позивач керуючи транспортним засобом марки Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушив п. 17.1 Правил дорожнього руху та вимоги частини 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилається, як на підставу для скасування постанови про адміністративне правопорушення, на те, що інспектором поліції постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була складена незаконно, оскільки жодних доказів порушення ним правил дорожнього руху інспектором поліції йому надано не було, що також унеможливлює встановлення наявності його вини у вчиненні такого правопорушення.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено вичерпний перелік обставин, які підлягають обов`язковій перевірці зі сторони адміністративного суду в справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Як убачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому будь-яких доказів від відповідача, які б могли спростувати доводи позивача, викладені у позовній заяві щодо відсутності події правопорушення, у тому числі відеозапису з службового відеореєстратора, суду не надано.

Згідно пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутність події і складу адміністративного право порушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови, оскільки відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні зазначеного правопорушення, що потягло за собою порушення прав позивача та незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Щодо позовних вимог в частині визнання дій інспектора УПП в м. Києві ДПП лейтенанта поліції Зведенюка Є.В. протиправними, суд прийшов до висновків про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог оскільки приймаючи оскаржувану постанову, інспектор діяв в межах наданих йому повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Враховуючи те, що інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, то суд не вбачає підстав для визнання дій відповідача щодо складання постанови протиправними.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 227 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 7, 122, 222, 251, 268, 276, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 1, 2, 8-10, 77, 241-246, 250, 268, 269, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу- задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАН № 4196459 від 12 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП у розмірі 680 грн. 00 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, витрати пов`язані з оплатою судового збору 227,00 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

В інший частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Янченко