Справа № 640/6020/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2021 року м. Київ № 640/6020/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби (далі по тексту - відповідач, митниця, Київська міська митниця ДФС) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби №UA 100210/2019/000051/2 від 13.02.2019 року про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 100210/2019/00241.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що митницею в оскаржуваному рішенні не вказано які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що декларантом заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, і як вони впливають на митну вартість товару.

Ухвалою суду від 28.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. ч. 5,6 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на момент прийняття рішення у справі, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, та не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

У січні 2019 року ОСОБА_1 було придбано у фізичної особи-нерезидента, у місті Вільнюс (Литва) транспортний засіб - легковий автомобіль марки LAND ROVER, модель LAND ROVER RANGE DCAB (Range Rover/L322), призначений для перевезення пасажирів.

З метою здійснення митного оформлення товару, 06.02.2019 року представником позивача ПП «БЛІЦБРОК» було сформовано та подано до відповідача митну декларацію для здійснення митних процедур №UA100210/2019/088583, згідно з якою заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 4350,00 Євро.

Митна вартість товару була визначено позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору купівлі-продажу.

Разом із митною декларацією декларантом подано до митного оформлення наступні документи, які необхідні для визначення митної вартості товару:

- договір купівлі-продажу, іменований в переліку документів як рахунок-фактура від 23.01.2019 року;

- акт Волинської митниці про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 25.01.2019 року №UA205010/2019/211866;

- свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 23.01.2019 року № 16397468, від 23.01.2019 року № 16397514, від 18.07.2015 року № F224428;

- договір про надання послуг митного брокера № 62 від 23.01.2019 року;

- копію довідки з реєстраційним номером облікової картки платника податків позивача;

- інформація з мережі Інтернет (скріншот) сторінки з цінами аналогічних транспортних засобів 2004 року випуску;

- паспортний документ позивача.

13.02.2019 року Київською міською митницею ДФС прийнято рішення №UA 100210/2019/000051/2 про коригування митної вартості товарів (далі по тексту - оскаржуване рішення).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, митницею відкориговано митну вартість задекларованого автомобіля позивача, а саме: визначено митну вартість 5950,00 Євро, замість задекларованих позивачем 4350,00 Євро.

Також, 13.02.2019 року Київською міською митницею ДФС відмовлено в прийнятті митної декларації ОСОБА_1 до оформлення та складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 100210/2019/00241.

В якості причин відмови митницею зазначено, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог ст. 54, 256 МК України та рішення №UA 100210/2019/000051/2 про коригування митної вартості товарів від 13.02.2019 року, орган доходів і зборів дійшов висновку про неможливе митне оформлення митної декларації (МД) позивача.

Не погоджуючись з оскаржуваними рішенням та карткою відмови, вважаючи, що ним подано відповідачу всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів; подані документи не містять розбіжностей, а також документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

У відповідності до змісту частин першої та другої статті 1 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - МК України), законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Так, згідно з частиною 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 МК України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Згідно із ч. 1 ст. 337 МК України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Так, відповідно до приписів ст. 1 ч. 1 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі 1994 року митна вартість імпортних товарів є контрактною вартістю, тобто ціною, фактично сплаченою або що підлягає сплаті за товари, коли вони продаються на експорт до країни імпорту.

Відповідно до пункту 2 (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947), «оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна грунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Пунктом 2 (б) передбачено, що під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку. під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продасться або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції»

Аналогічні норми закріплені у ч. 4, ч. 5 ст. 58 МК України, згідно змісту яких визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (ч. 9 ст. 58 МК України).

Нормою частини 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. ч. 2-3 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Так, за змістом ч. ч. 1-2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку.

Отже, з аналізу вказаних норм законодавства можливо констатувати, що обов`язок доведення митної ціни товару покладається саме на позивача. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що здійснюючи коригування митної вартості вказаного товару, контролюючий орган зазначив, зокрема про відсутність інформації щодо перерахування коштів, в готівковій чи безготівковій формі, призначених для купівлі в країні експорту.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, з метою усунення виявлених недоліків та розбіжностей, контролюючим органом було запропоновано позивачу надати вказані відомості для перевірки, чого в свою чергу останнім виконано не було.

Факт неподання та відсутності вказаної інформації серед наданих контролюючому органу переліку документів, також підтверджується позивачем у заявленому ним позові.

Водночас, що стосується доводів позивача про помилкове визначення фактичного договору купівлі-продажу транспортного засобу як рахунку-фактури, та сплати відповідного платежу за цим договором коштів у безготівковій формі, суд звертає увагу на те, що вказаний автомобіль є об`єктом угоди про передачу права власності на механічний транспортний засіб, що являє собою договір купівлі - продажу відповідно до умов якого вартість (ціна) автомобіля сплачується покупцем продавцю.

Однак, жодних доказів такої оплати у готівковій чи безготівковій формі позивачем ані відповідачу, ані суду надано не було.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом встановлено, що між декларантом та митним органом фактично була проведена процедура консультації, шляхом направлення повідомлень про надання додаткових документів з відповідним обґрунтуванням.

Проте, додаткових документів у повному обсязі позивачем не було надано відповідачу.

Суд також бере до уваги факт надання позивачем відповідного висновку за результатами проведення експертного дослідження, який був додатково наданий ним для митного оформлення, однак звертає увагу на те, що вказаний висновок не є документом яким підтверджується факт сплати визначеної вартості (ціни) автомобіля покупцем продавцю.

Відповідно до змісту пунктів 2, 3 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно змісту частини 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, вказані обставини у відповідності до зазначених норм МК України свідчать про те, що позивачем до митного оформлення було надано документи, які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, додаткові документи на підтвердження фактичної оплати товару у визначеній позивачем сумі позивачем відповідачу надані не були.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, спірні рішення прийняті відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови.

2. Відсутні підстави для розподілу судових витрат.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Київська міська митниця Державної фіскальної служби, адреса: 03124, м. Київ, вул. Гавела Вацлава, буд. 8-А, .

Суддя В.І. Келеберда