Справа № 320/3863/21
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2021 року м. Київ № 320/3863/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до міського голови м. Бровари Київської області Сапожка Ігоря Васильовича, Броварської міської ради Київської області про визнання дій і рішень протиправними та про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до міського голови міста Бровари Київської області Сапожка Ігоря Васильовича (далі відповідач 1) та Броварської міської ради Київської області (далі відповідач 2), в якому позивач просив суд:

«- визнати протиправними дії сесії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняття рішення від 01.10.2020 року щодо заяви позивача від 07.09.2020 року № 9-5-Л-1532 п.4 «Про відмову в наданні земельної»; « 4. Розглянувши заяви громадянина ОСОБА_1 від 07.09.2020 року №9-5-Л-1532 відмовити у наданні у наданні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га, в зв`язку з тим, що заявником не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки як того вимагає Земельний кодекс України»;

- скасувати пункт 4 пов`язаний із прийняттям рішення сесії Броварської міської ради Київської області, пов`язані з прийняттям рішення від 01.10.2020 року щодо заяви позивача від 07.09.2020 року № 9-5-Л-1532;

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2020 року, № 9-5-Л-1532 про надання земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії ради відповідно до рішення Конституційного Суду України 27 лютого 2020 року, Рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 року, справа № 1-11/2018(3830/15), Постанови Касаційного адміністративного суду від 02.07.2020 року справа № 361/4237/17, п. 2 ч. 6 п. 6 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 20 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду», п. 18 ст. 13, ч. 2 п. 15 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», міждержавної угоди «Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців», ст.ст. 3, 16, 22, 40, 55, 56, 57, 58 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області за порушення ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», яка не розглянула заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року на сесії міської ради, яка змінила предмет та підстави звернення позивача та розглянула за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та примушенням надавати графічні матеріали до заяви, який не передбачений законодавством про відведенні земельної ділянки, відповідно до заяви позивача;

- визнати протиправними дії міського голову м. Бровари Броварської міської ради. м.Бровари. Київської області. ОСОБА_2 , який не розглянув заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року, № 9-5-Л-1532 та за відмову керівника органу влади розглянути заяву позивача особисто та за присутності позивача та ненадання повної відповіді на заяви позивача, з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення;

- зобов`язати міського голову м. Бровари Броварської міської ради. м.Бровари.Київської області. ОСОБА_2 , розглянути заяву позивача від 07.09.2020 року, № 9-5-Л-1532 особисто та в присутності позивача, з підстав та предмету звернення позивача, з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення;

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області, відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1 в розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2 000 000 (два мільйони гривень);

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати моральну шкоду позивачу в розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень;

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області, надати звіт про виконання судового рішення, згідно ст. 129-1. Конституції України: «Стаття 129-1. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд»».

Позивачем також заявлено вимоги про відшкодування за рахунок відповідачів судові витрати позивачу за складення позовної заяви, на підготовку до розгляду справи та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 50000 гривень.

Стягнути з відповідачів в Державний бюджет України розмір судового збору, який мав сплатити позивач за подання даного позову.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає такі дії та рішення протиправними, оскільки стверджує, що він звертався до Броварської міської ради з клопотаннями про відведення земельної ділянки саме на пільгових умовах, а тому мав подати лише копію посвідчення (яке надає право на пільги) та відповідну заяву.

Позивач наголосив на тому, що відмовляючи у відведенні йому земельної ділянки, відповідачами змінено підставу звернення позивача щодо відведення земельної ділянки, що є перевищенням службових повноважень та позбавленням позивача гарантованих державою пільг та прав. Стверджує, що відповідачами було винесено на сесію міської ради свій проєкт рішення, відмінний від заявлених ним підстав для відведення земельної ділянки.

Позивач також звертає увагу, що оскаржуване рішення від 01.10.2020 є протиправним і з тих підстав, що в ньому відсутня інформація чи мав право позивач на звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян», чи враховано пільги позивача щодо відведення земельної ділянки, чи були такі пільги щодо відведення земельної ділянки скасовані, відсутня інформація щодо розгляду звернення керівником органу місцевої влади, відсутній порядок оскарження рішення, розгляд заяви відбувся за відсутності позивача.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального законодавства, ухвалою суду (суддя Панченко Н.Д.) від 07.04.2021 позов залишено без руху з наданням позивачеві строку на усунення виявлених недоліків.

Позивачем 11.06.2021 подано до суду заяву, в якій він просить усунути головуючого суддю Панченко Н.Д. від розгляду цієї справи та передати її на розгляд іншим суддям Київського окружного адміністративного суду.

Розглянувши подану заяву, ухвалою суду (суддя Панченко Н.Д.) від 18.06.2021 визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Панченко Н.Д. необґрунтованою, а матеріали адміністративної справи за № 320/3863/21 передано для вирішення питання про відвід судді Панченко Н.Д.

Ухвалою суду (суддя Харченко С.В.) від 23.06.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Панченко Н.Д. відмовлено.

Ухвалою суду від 24.06.2021 (суддя Панченко Н.Д.) задоволено заяву про самовідвід судді Панченко Н.Д. від розгляду справи № 320/3863/21.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 320/3863/21» проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи та відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим визначено суддю Шевченко А.В.

Ухвалою суду від 12.07.2021 адміністративну справу № 320/3863/21 прийнято до провадження судді Шевченко А.В. та у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального законодавства, позов залишено без руху з наданням позивачеві строку на усунення виявлених недоліків шляхом подання позовної заяви, яка відповідає вимогам, передбаченим статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України (у кількості примірників відповідно до кількості учасників справи та один для суду) із зазначенням обґрунтованого розрахунку суми матеріальної та моральної шкоди, заявленої до відшкодування та копій всіх документів для відповідачів.

Позивачем недоліки позовної заяви в частині подання позовної заяви, яка відповідає вимогам, передбаченим статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України (у кількості примірників відповідно до кількості учасників справи та один для суду) із зазначенням обґрунтованого розрахунку суми матеріальної та моральної шкоди, заявленої до відшкодування та копій всіх документів для відповідачів, не виконані.

Аналізуючи наведені обставини, суд констатував, що недоліки позовної заяви стосуються ненадання суду розрахунків суми матеріальної та моральної шкоди, заявленої до відшкодування у розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень щодо кожної вимоги.

Проте, наслідки повернення позовної заяви не будуть пропорційні, обмежать право доступу до суду і стануть перешкодою для захисту прав позивача. Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина п`ята статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, враховуючи, що оскаржуючи рішення (дії/бездіяльність) відповідача у вказаній справі, позивач звернувся із даним адміністративним позовом в останній день шестимісячного строку звернення до суду, а повернення позовної заяви може унеможливити доступ позивача до правосуддя у майбутньому, суд дійшов висновку про можливість відкриття провадження у справі.

Однак, оскільки, жодного розрахунку сум, заявлених до відшкодування моральної та матеріальної шкоди, у вказаних розмірах, позивачем не надано, ухвалою суду від 09.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі і згідно зі статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

30.08.2021 (вих. № 2-15/3869 від 19.08.2021) до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява від відповідача 2 Броварської міської ради Київської області про продовження процесуального строку на подання відзиву.

Ухвалою суду від 06.09.2021 продовжено відповідачу 2 на сім днів строк для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних документів з дня отримання копії цієї ухвали.

07.09.2021 від відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

Відповідачі позов не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. Заява позивача від 07.09.2020 на ім`я Броварської міської ради Київської області була зареєстрована за № 9-5-Л-1532. До поданої заяви позивач жодного графічного матеріалу не додав, як і не зазначив приблизної адреси земельної ділянки, яку бажає отримати у власність. Заява була винесена на розгляд сесії Броварської міської ради Київської області 01.10.2020 та за наслідками розгляду якої прийнято рішення № 2007-83-07 «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проєктів землеустрою та у наданні у власність земельної ділянки». Пунктом 4 вказаного рішення позивачу було відмовлено у відведенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі 0,10 га.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням праці та соціального захисту міста Бровари 04.04.2007.

28.04.1993 Броварською обласною радою було видано ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи посвідчення серії НОМЕР_2 , яке надає право на пільги і переваги, встановлені законодавством СРСР і радянських республік для інвалідів Вітчизняної війни.

07.04.1993 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно працює чи працював, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1990 роках серії Б № 010411 (категорія 3).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав до Броварської міської ради Київської області заяву від 07.09.2020, у якій просив надати йому для індивідуального будівництва в місті Бровари земельну ділянку розміром 0,10 га як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, як особі прирівняної до осіб з інвалідністю внаслідок Великої вітчизняної війни ІІІ групи та особі, відселеної із зони зараження від ЧАЕС ІІІ категорії.

Просив забезпечити його рівноцінною земельною ділянкою (аналогічною або краще ніж по АДРЕСА_1 ). У разі неможливості надати рівноцінну земельну ділянку, відшкодувати її вартість в грошовому розмірі для купівлі земельної ділянки. Також у вимогах вказано про підготовку мирової угоди та винесення її на розгляд сесії міської ради з урахуванням рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2018 у справі № 361/4236/17. Просив відшкодувати матеріальні збитки на моральну шкоду, завданні семирічними затягуваннями в наданні земельної ділянки у розмірі два мільйони гривень.

З посиланням на статті 15, 18, 20 Закону України «Про звернення громадян» позивач просив розглянути заяву особисто та в першочерговому порядку і за його присутності.

Рішенням Броварської міської ради Київської області від 01.10.2020 № 2007-83-07 відмовлено у наданні ОСОБА_1 у пільговому порядку земельної ділянки в розмірі до 0,10 га для індивідуального житлового будівництва у зв`язку з ненаданням графічних матеріалів на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, що не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

Броварська міська рада Київської області листом від 07.10.2020 № 9-7-1026 на листи № Л-1530 та № Л-1532 від 07.09.2020 повідомила позивачу, що його заяви розглянуто на пленарному засіданні сесії Броварської міської ради, що відбулось 01.10.2020, та надала витяг з рішення сесії № 2007-83-07 «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проєктів землеустрою та у наданні у власність земельної ділянки».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо неналежного розгляду його заяв, позивач звернувся з цим позовом до суду про визнання протиправними дій та про зобов`язання вчинити дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується Конституцією України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Питання безоплатного отримання земельної ділянки врегульовано нормами Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Саме Земельний кодекс України є основним кодифікованим нормативно-правовим актом, який регулює земельні відносини та встановлює порядок відведення земельних ділянок.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою-третьою статті 116 Земельного кодексу України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 1861 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

У позовній заяві позивач зазначив, що Броварська міська рада змінила предмет та підстави його заяви щодо прохання відвести йому на пільгових умовах земельну ділянку, що призвело до винесення на засідання сесії міської ради проєкту , в якому вказано про надання йому земельної ділянки на підставі Земельного кодексу України, а не на підставі законодавства про пільги на землю.

Позивач стверджує, що звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про надання земельної ділянки у пільговому порядку не передбачає надання графічних матеріалів, оскільки Земельний кодекс України у такій ситуації не підлягає застосуванню.

Суд звертає увагу на те, що підставою для прийняття Броварською міської радою спірного рішення від 01.10.2020 №2007-83-07 є ненадання ОСОБА_1 графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Суд наголошує на тому, що вимога надання разом із клопотанням про отримання земельної ділянки графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки безпосередньо передбачена частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України.

Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що земельна ділянка має бути передана йому у власність виключно на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців, з огляду на таке.

За змістом статті 2 Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців інваліди і учасники громадянської та Великої Вітчизняної воєн, учасники бойових дій на території інших держав, родини загиблих військовослужбовців та на інші категорії осіб, яким надані пільги законодавством колишнього Союзу РСР згідно з додатком 1 цієї Угоди, незалежно від того, на території держави якої із Сторін вони проживають, користуються пільгами і гарантіями, передбаченими національним законодавством Сторін і цієї Угодою.

Згідно з абзацом 2 пункту 15 частини першої статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані подавати допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни і сім`ям загиблих військовослужбовців у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII особам, віднесеним до категорії 3 (пункт 3 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 8, 17, 20, 27 статті 20 цього Закону.

Пунктом 20 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги обов`язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач.

Суд констатує, що позивач має право на першочергове отримання земельної ділянки, що й не заперечується відповідачами, проте ним не дотримано порядок набуття земельної ділянки у власність із земель державної і комунальної власності, який чітко врегульований Земельним кодексом України, і дотримання якого є обов`язковим.

У зв`язку з цим, суд вважає, що посилання позивача на те, що він звернувся до міської ради із заявами про відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва не відповідно до Земельного кодексу України, а згідно із законами України, якими йому надано пільги щодо виділення в першочерговому порядку земельної ділянки, є безпідставним.

Таким чином, оскільки позивачем не було надано разом із заявою про відведення земельної ділянки передбачені статтею 118 Земельного кодексу України документи, суд вважає, що прийняття Броварською міською радою рішення від 01.10.2020 № 2007-83-07 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проєкту землеустрою є правомірним.

Враховуючи вказане, суд доходить висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області, пов`язаних з прийняттям рішення від 01.10.2020, та скасування пункту 4 цього рішення.

Крім того, оскільки розгляд заяви позивача був здійснений Броварською міською радою Київської області з дотриманням вимог чинного законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання Броварської міської ради Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2020 року про відведення земельної ділянки відповідно до норм законодавства, вказаних у цій заяві, а не згідно з процедурою, встановленою Земельним кодексом України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області у зв`язку з порушенням статей 15, 18 та 20 Закону України «Про звернення громадян», у зв`язку з нерозглядом заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 року на сесії міської ради в межах його звернення, зміною предмета та підстав звернення ОСОБА_1 та розглядом заяви за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та витребовуванням графічних матеріалів до заяви, що не передбачено законодавством про відведенні земельної ділянки, відповідно заяв позивача, суд зазначає таке.

Суд зауважує, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження посилань щодо зміни відповідачем предмету та підстав звернення з відповідною заявою, оскільки, як було вказано вище, порядок відведення земельних ділянок чітко врегульований Земельним кодексом України, потребує надання графічних матеріалів розміщення запланованої до відведення земельної ділянки та не передбачає альтернативної процедури. Отже, звернення громадян про відведення земельної ділянки у власність підлягають розгляду виключно у порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Крім того, суд вважає помилковим посилання позивача на Закон України «Про звернення громадян» в контексті оскарження дій Броварської міської ради Київської області, та голови Броварської міської ради Київської області Сапожка І.В. щодо розгляду заяви позивача від 07.09.2020 за відсутності позивача, не особисто керівником органу місцевого самоврядування, оскільки вказана заява позивача про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва не є зверненням в розумінні Закон України «Про звернення громадян», та підлягала розгляду в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Стаття 20 цього ж Закону визначає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Суд зазначає, що наявний у матеріалах справи лист Броварської міської ради Київської області від 07.10.2020 № 9-7-1026 на листи № Л-1530 та № Л-1532 від 07.09.2020 свідчить про повідомлення позивача, що його заяви розглянуто на пленарному засіданні сесії Броварської міської ради, що відбулось 01.10.2020, та надано витяг з рішення сесії № 2007-83-07 «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проєктів землеустрою та у наданні у власність земельної ділянки».

Позивачем чітко не зазначено, які саме норми Закону України «Про звернення громадян», на його думку, були порушені відповідачем та у чому полягає таке порушення з урахуванням того, що основною вимогою його заяви було вирішення питання про надання земельної ділянки для індивідуального будівництва в місті Бровари розміром 0,10 га.

Стосовно тверджень позивача про розгляд його звернення без його присутності, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Суд наголошує повторно, що заява позивача від 07.09.2020 була розглянута у порядку, передбаченому Земельним кодексом України і на сесії Броварської міської ради прийняте відповідне рішення.

Водночас, суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ установлено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19): власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом може змінюватися режим роботи органів, закладів, підприємств, установ, організацій, зокрема щодо прийому та обслуговування фізичних та юридичних осіб. Інформація про такі зміни повинна доводитися до відома населення з використанням веб-сайтів та інших комунікаційних засобів; з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Як відомо, карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був встановлений Кабінетом Міністрів України:

- постановою від 11.03.2020 №211 на період з 12.03.2020 по 22.05.2020;

- постановою від 20.05.2020 №392 на період з 22.05.2020 по 31.07.2020;

- постановою від 22.07.2020 №641 на період з 01.08.2020 по 19.12.2020;

- постановою від 09.12.2020 №1236 на період з 19.12.2020 по 28.02.2021.

У зв`язку зі значним збільшенням динаміки захворювання мешканців міста на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, згідно з протоколом позачергового засідання комісії Виконавчого комітету Броварської міської ради з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій № 29 від 08.09.2020 було прийнято розпорядження міського голови № 219-ОД від 08.09.2020 (https://brovary-rada.gov.ua/documents/34083.html), згідно з яким призупинено особисті прийоми міського голови, його заступників, секретаря ради та керуючого справами Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області.

Так, розпорядженням встановлено, що у зв`язку зі значним збільшенням динаміки захворювання мешканців міста на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, тимчасово, до 31 жовтня 2020 року, обмежено доступ до адміністративних будівель державних та комунальних закладів та установ, крім: працівників Броварської міської ради Київської області, її виконавчих органів та структурних підрозділів; депутатів Броварської міської ради Київської області, помічників-консультантів та працівників громадських приймалень, народних депутатів України, а також осіб які мають службове посвідчення та перепустки постійного характеру.

До 31 жовтня 2020 року скасовано проведення особистих прийомів міського голови, його заступників, секретаря ради та керуючого справами виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області. Взято до відома, що громадяни можуть реалізувати право на звернення шляхом надсилання письмового звернення поштою, з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку або залишення письмового звернення у скриньках, розміщених біля центрального входу до адміністративних будівель Броварської міської ради Київської області за адресою: місто Бровари, вул. Гагаріна, 15 та місто Бровари, вул. Гагаріна, 18.

Суд зауважує, що статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 27 Конституції України обов`язком держави є захист життя людини.

Слід зазначити, що серед прийнятих Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), немає таких, які обмежували б право громадян на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, і, відповідно, отримання вчасної обґрунтованої відповіді.

Таким чином, запровадження Кабінетом Міністрів України на всій території України карантину не є підставою для обмеження конституційних прав громадян, зокрема на звернення.

Водночас стосовно порядку проведення особистого прийому, а також неможливості реалізації прав заявників, визначених статтею 18 Закону України «Про звернення громадян», так і взагалі присутності на засіданнях сесій рад, як це може передбачено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» в період дії карантину, установленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 215 від 16.03.2020; № 239 від 25.03.2020; № 241 від 29.03.2020; № 242 від 20.03.2020; № 255 від 02.04.2020; № 262 від 08.04.2020; № 284 від 15.04.2020; № 291 від 22.04.2020; № 313 від 29.04.2020; № 332 від 04.05.2020; № 343 від 04.05.2020; № 377 від 14.05.2020; № 392 від 20.05.2020; № 641 від 22.07.2020; № 760 від 26.08.2020; № 956 від 13.10.2020; № 1100 від 11.11.2020), необхідно зазначити, що права, визначені вказаною статтею можуть бути реалізовані ними після завершення карантину або в інший спосіб з дотриманням рекомендованих Міністерством охорони здоров`я України заходів захисту від коронавірусної хвороби.

Вказаний висновок відповідає позиції Уповноваженого Верховною Радою України з прав людини, викладеній у рекомендації від 12.04.2021 (https://ombudsman.gov.ua/ua/all-news/pr/18,-22-zakonu-ukra%D1%97ni-pro-zvernennya-gromadyan-v-umovax-zaprovadzhennya-karantinu/).

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність у діях відповідачів порушень статті 18 Закону України «Про звернення громадян».

Відтак, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій міського голови міста Бровари Броварської міської ради міста Бровари Київської області Сапожка Ігоря Васильовича, який не розглянув заяви позивача від 07.09.2020 року, та за відмову керівника органу влади розглянути заяви позивача особисто та за присутності позивача та ненадання повної відповіді на заяви позивача, з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення та зобов`язання міського голову міста Бровари Броварської міської ради міста Бровари Київської області Сапожка Ігоря Васильовича розглянути заяву від 07.09.2020 року, особисто та в присутності ОСОБА_1 , з підстав та предмету звернення ОСОБА_1 , з посиланням на норми законодавства та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення та зобов`язання Броварської міської ради Київської області усунути недоліки при розгляді звернень громадян відповідно до Закону України «Про звернення громадян», особисто розглянути звернення на особистому прийомі.

Всі інші заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню як похідні.

Так, згідно з пунктом 23 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги)

Суд констатує, що законодавством України визначений єдиний порядок відведення земельної ділянки, що визначений Земельним кодексом України. При цьому наявність у громадянина будь-яких пільг не звільняє від обов`язку дотримання порядку відведення земельної ділянки, визначеного Земельним кодексом України.

Судом з`ясовано, що розгляд заяви позивача відбувся на засіданні сесії Броварської міської ради як це і передбачено нормами Земельного кодексу України.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Як установлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, а також враховуючи відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог цього позову та відсутність правових підстав для його задоволення.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що прийняття оскаржуваного рішення і вчинення відповідних дій відбулось на підставі діючого законодавства, у межах наданих повноважень, та у визначений законами України та іншими нормативно-правовими актами спосіб, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, а твердження позивача не підтвердились наданими доказами.

При вирішенні цієї справи суд враховує, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, пункт 29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду цієї справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи спростовані фактичними обставинами справи.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору у випадку відмови у позові.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) до міського голови м. Бровари Київської області Сапожка Ігоря Васильовича (РНОКПП: не відомо; адреса місця роботи: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Юрія Гагаріна, буд. 15), Броварської міської ради Київської області (; місцезнаходження: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Юрія Гагаріна, буд. 15) про визнання дій і рішень протиправними та про зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.