Справа № 753/1340/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2021 року м. Київ № 753/1340/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, Головного управління пенсійного забезпечення в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі у тексті - позивач) з позовом до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України та Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування відомостей про звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до вимог пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» і не проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог пункту «а» статті 13 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян в м. Києві провести перерахунок пенсії майора поліції ОСОБА_1 з з урахуванням підстави звільнення зі служби в поліції відповідно до вимог пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з дня призначення пенсійного забезпечення , тобто з жовтня 2016 року;

- стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318 військово-лікарською комісією (далі у тексті - ВЛК) встановлено захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, внаслідок якого майора поліції ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 23 вересня 2016 року № 785 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян в м. Києві ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з жовтня 2016 року відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» (далі у тексті - Закон № 2262-XII).

Однак, під час призначення пенсії та обчислення її розміру відповідачем протиправно не було враховано, що ОСОБА_1 звільнився зі служби в поліції відповідно до пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», якою передбачено призначення пенсії у розмірі 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення та за кожний рік понад 20 років - 3 відсотки, натомість обрахування пенсії проведено на загальних підставах із розрахунку 50 відсотків відповідних сум грошового забезпечення із урахуванням 3 відсотків за кожен рік вислуги понад 20 років.

Позивач вважає, що проведеним обрахунком пенсії на загальних підставах, порушується його право на отримання належного розміру пенсійного забезпечення, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 19 червня 2019 року відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачам в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм даної ухвали надати відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2019 року за клопотанням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про заміну неналежного відповідача - Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян в м. Києві на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві залучено в якості співвідповідача по справі - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі у тексті - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач - 2), якому також запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову.

Скориставшись правом на подання відзиву, 31 липня 2019 року представник Пенсійного фонду України направив до суду відзив, в якому стверджував про безпідставність позову та просив відмовити у його задоволенні.

По суті позовних вимог зазначає, що Департамент пенсійного забезпечення, який є самостійним структурним підрозділом Пенсійного фонду України, є неналежним відповідачем по справі, оскільки обсяг належних йому повноважень, визначених Положенням про департамент Пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, затвердженого наказом Пенсійного фонду України від 15 березня 2017 року № 40, не дає змоги бути стороною у справі. Зауважує, що відповідно до пункту 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280. Пенсійний фонд здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні управління, зокрема Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві, яке є самостійною юридичною особою публічного права. Пенсійний фонд України не наділений повноваженнями щодо призначення, перерахунку та виплати пенсії. Спеціальних відділів або підрозділів, які безпосередньо призначають, перераховують та виплачують пенсії, в Пенсійному фонді України не існує.

Одночасно, Пенсійний фонд України наполягає на застосуванні положень статей 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі у тексті - КАС України) щодо залишення позову без розгляду в частині, яка перевищує шестимісячний строк звернення до суду, з огляду на те що пенсію призначено позивачу у 2016 році, натомість до суду він звернувся лише 16 січня 2019 року.

Також окремо стверджує, що військова служба та служба в поліції, згідно норм чинного законодавства, не є тотожними поняттями, тому висновок ВЛК щодо позивача змістовно не узгоджується з вимогами пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, а не про непридатність до військової служби, як вказано у свідоцтві про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318, виданому позивачу.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано 07 та одержано судом 16 жовтня 2019 року.

У відзиві ГУ ПФУ в м. Києві заперечує проти позовних вимог та зазначає, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262 - XII пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень та премій у розмірах, установлених законодавством). Зважаючи на прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військово служби, та деяким іншим категоріям осіб», перерахунок пенсії позивачу може бути проведено лише у відповідності до вимог цієї постанови.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини, встановлені судом:

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318 ВЛК має захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, є непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 23 вересня 2016 року № 785 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Стаж служби в поліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 22 роки 06 місяців 00 днів.

З жовтня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Обрахування пенсії ОСОБА_1 проведено на загальних підставах із розрахунку 50 відсотків відповідних сум грошового забезпечення із урахуванням 3 відсотків за кожен рік вислуги понад 20 років.

Відповідно до постанови ВЛК Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» від 10 серпня 2017 року № 86/17 на час звільнення зі служби з Національної поліції України 30 вересня 2016 року постанову про причинний зв`язок захворювань в свідоцтві про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318 постановлено відмінити.

З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 23 серпня 2018 року звернувся до ГУ ПФУ України в м. Києві із заявою щодо перерахунку його пенсії з урахуванням вимог, визначених пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема просив здійснити перерахунок пенсії, обчисленої в розмірі 61 відсотку відповідних сум грошового забезпечення.

Листом від 21 вересня 2018 року № 81297/02/П-6353 ГУ ПФУ України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про те, що підстави для перерахунку пенсії відсутні, з огляду на відсутність інформації щодо його непридатності до служби в поліції.

Не погоджуючись із наданою відповіддю, 13 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Голови правління Пенсійного фонду України Зарудного О. Ю., в якій просив організувати проведення перерахунку його пенсії відповідно до вимог чинного законодавства та компенсувати у зв`язку з невірним обчисленням розміру пенсії кошти з жовтня 2016 року до грудня 2018 року. Також просив надати завірені копії нормативно-правових документів, які регулюють порядок нарахування розміру (обчислення) його пенсії.

У листі-відповіді від 19 грудня 2018 року Пенсійний фонд України повідомив, що пенсію ОСОБА_1 обчислено в розмірі 56 % (за 22 роки вислуги (50 % - за 20 років вислуги та по 3 % за 2 роки понад 20 років вислуги) із грошового забезпечення 7 992 гривні 68 коп., визначеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 та відмовив у перерахунку пенсії, з огляду на відсутність у свідоцтві про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318 інформації про непридатність ОСОБА_1 до служби в поліції, як це передбачено пунктом 2 статті 77 Закону № 580.

Також відмовлено у видачі завірених копій документів, які ОСОБА_1 просив надати у своїй скарзі, та запропоновано ознайомитися з ними на офіційному сайті Верховної Ради України.

Водночас, ОСОБА_1 направлено заяву від 02 листопада 2018 року начальнику військо-лікарняної комісії територіально медичного об`єднання МВС України по місту Києву Шифруку О. А. із проханням видати дублікат свідоцтва про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318 з внесенням до нього доповнення про непридатність до служби в поліції, а у разі неможливості - повідомити причини незазначення у виданому раніше свідоцтві про непридатність до служби в поліції.

У наданій МВС відповіді від 10 грудня 2018 року № 33/31-П-106 ОСОБА_1 повідомлено про те, що на час проходження його ВЛК у вересні 2016 року комісія керувалася Наказом МВС України № 85 від 06 лютого 2001 року, згідно якого «на осіб рядового і начальницького складу, які проходять медичний огляд і підпадають під дію статей (пунктів) Розкладу хвороб, ВЛК виносить одну із таких постанов: «Не придатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час», «Обмежено придатний до військової служби», «Придатний до військової служби», «Непридатний до військової служби із зняттям з військового обліку». Згідно з наказом МВС України від 03 квітня 2017 року № 285 постанови щодо ступеня придатності до служби колишніх поліцейських приймаються ЛВК відповідно до законодавства чинного на момент звільнення зазначених осіб зі служби, з огляду на що внесення змін до свідоцтва про хворобу та визначення придатності до служби в поліції Наказом МВС України № 285 від 03 квітня 2017 року не передбачено.

Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права, у якому ставив питання про визнання протиправними дій Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування відомостей про його звільнення зі служби в поліції відповідно до вимог пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» і не проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог пункту «а» статті 13 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та проведення перерахунку пенсії з жовтня 2016 року з урахуванням підстави звільнення зі служби в поліції.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі у тексті - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вирішуючи даний спір суд відхиляє доводи Пенсійного фонду України щодо строку звернення до суду з порушенням терміну, передбаченого частиною 2 статті 122 КАС України, з огляду на те, що отримавши на свою скаргу листа Пенсійного фонду України від 19 грудня 2018 року, позивач 17 січня 2019 року звернувся до суду з позовною заявою (згідно з даними вхідного штампу суду).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року (справа № 510/1286/16-а) зазначила: «Визначаючи початок перебігу строку звернення до суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу Пенсійного фонду України на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/ несвоєчасність її перерахунку».

Відтак, беручи до уваги те, що позивач, намагаючись у позасудовому порядку вирішити питання перерахунку своєї пенсії, звертався з цією метою із листами та скаргами до відповідачів, то саме із моменту отримання листа Пенсійного фонду України про відмову у перерахунку пенсії від 19 грудня 2018 року № 26275/П-11 слід обраховувати початок перебігу строку звернення до суду із позовом.

Враховуючи наведене, на переконання суду, позивачем строк не пропущено.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям регулюються правовими нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (Закон № 2262 - XII).

Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262 - XII, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45.

Відповідно до пункту «а» частини першої та 13 Закону № 2262 - XII пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Як вбачається із аналізу норми пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 2262 - XII пенсія відповідно до цього пункту на загальних підставах встановлюється у розмірі 50 відсотків, а для осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пункту другого частин першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», - 55 відсотків.

Так, відповідно до пункту другого частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Постанова про придатність до військової служби, яка міститься у свідоцтві про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318, була видана позивачу відповідно до чинних на момент видачі Положення про діяльність військово-лікарської комісії та Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС, що були затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2001 року № 85 (далі у тексті - Порядок № 85).

Відповідно до підпунктів 1.63.5 пункту 1.63 Порядку № 85, ВЛК свої постанови виносять на час фактичного огляду даної особи. Щодо колишніх осіб рядового й начальницького складу ОВС, військовослужбовців, які не проходили медичного огляду у ВЛК при звільненні зі служби, постанови виносяться на час фактичного звільнення з ОВС на підставі медичних документів. За результатами медичного огляду ВЛК виносять такі постанови, зокрема, щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ: «Придатний до військової служби»; «Придатний до військової служби. Непридатний на посаду» (вказану в направлені відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей); «Обмежено придатний до військової служби»; «Потребує звільнення від виконання службових обов`язків (занять), відпустки за станом здоров`я»; «Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку».

Відповідно до підпунктів 1.117.1 пункту 1.117 Порядку свідоцтво про хворобу складається на осіб рядового й начальницького складу, визнаних непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних непридатними до подальшого навчання за станом здоров`я.

У зазначеному свідоцтві про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318 вказано, що «захворювання, так, пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ», ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Отже, юридично визначальним у даних правовідносинах є сам факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність позивача до проходження служби, що було установлено у прямо передбачений спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту - Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2001 року № 85, та, відповідно, зафіксовано у документі - свідоцтві про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318.

Хоча формулювання «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час» і містить розбіжність із формулюванням, викладеним у пункті 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - «непридатність до служби в поліції», проте, наявність такої розбіжності жодним чином не спростовує самого факту непридатності позивача до подальшої служби через хворобу.

Як встановлено судом, медичний огляд позивач пройшов у вересні 2016, тобто на момент чинності Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2001 року № 85, відтак комісією правомірно було винесено постанову з відповідним формулюванням згідно з вказаним Порядком.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року № 285 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС» було визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2001 року № 85 «Про затвердження Положення про діяльність військово-лікарської комісії та Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2001 року за № 164/5355 (далі у тексті - Положення).

Відповідно до пункту 9 розділу VIII зазначеного Положення постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв) поліцейських приймаються у таких формулюваннях: 1) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків» - якщо поранення, травма, контузія або каліцтво одержано під час виконання службових обов`язків при безпосередній охороні суверенних прав України, захисту її незалежності та територіальної цілісності, здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угрупувань, під час проведення антитерористичних операцій (далі - АТО); 2) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків» - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції; 3) при ураженнях, зумовлених термічними факторами (опіки, обмороження), впливом радіоактивних речовин, інших джерел іонізуючого випромінювання, компонентами ракетного палива, джерел електромагнітного поля, а також дією токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням службових обов`язків, приймається постанова: «Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків»; 4) «Поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане під час проходження служби в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язане з виконанням службових обов`язків» - якщо воно одержане цією особою в період проходження служби при обставинах, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у підпункті 2 пункту 9 розділу VIII цього Положення; 5) «Захворювання, поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання діагностовано, поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане в період служби в країнах на території інших держав, які вели бойові дії, згідно з Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63; 6) «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції» - якщо воно діагностовано в період проходження служби в поліції та/або органах внутрішніх справ (міліції) або коли захворювання було діагностовано до служби, а в період служби досягло такого розвитку, що призводить до прийняття рішення про непридатність; 7) «Захворювання, НІ, не пов`язане зі службою» - якщо воно було діагностовано до вступу на службу і служба в поліції та/або органах внутрішніх справ (міліції) не вплинула на його перебіг. Постанова в такому формулюванні приймається також за наслідками поранень (контузій, травм, каліцтв) та будь-яких інших вад і хвороб, якщо вони були одержані до служби, а служба у поліції та/або органах внутрішніх справ (міліції) не вплинула на них й, відповідно, на ступінь придатності до служби; 8) «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії» (вказується АЕС, ядерний об`єкт, ядерна енергетична установка тощо); 9) «Захворювання, ТАК, пов`язане з наслідками ядерної катастрофи (зазначити якої) в період проходження служби» - якщо захворювання діагностовано в період проходження служби в зонах підвищеного радіаційного забруднення внаслідок аварії (АЕС чи інший ядерний об`єкт). Відповідно до пункту 18 розділу VIII Положення визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузії, травми, каліцтва) у колишніх поліцейських, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ, колишніх військовослужбовців покладено на штатні ВЛК. Такі постанови приймаються, якщо при медичному огляді в період проходження служби зазначеним особам був установлений відповідний діагноз. Звільнені зі служби поліцейські, яким постановою ВЛК встановлено причинний зв`язок захворювань відповідно до Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2001 року № 85, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2001 року за № 165/5356, мають право на внесення змін до зазначених постанов згідно з цим Положенням.

Як вбачається із постанови від 10 серпня 2017 року № 86/17 постанову про причинний зв`язок захворювань в свідоцтві про хворобу від 23 вересня 2016 року № 318 відмінено. Проте, у вказаній постанові нічого не зазначається про відміну положень про непридатність ОСОБА_1 до військової служби в мирний час та про те, яким формулюванням відповідно до пункту 9 розділу VIII Положення замінено формулювання свідоцтва про хворобу від 23 вересня 2016 № 318 «захворювання, так, пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ».

Суд зауважує, що постановою від 10 серпня 2017 року могло змінитися формулювання відповідно до пункту 9 розділу VIII Положення, а сама сутність - залишитися без змін.

До того ж висновок щодо непридатності ОСОБА_1 до військової служби в мирний час, залишився незмінним.

Також до суду не було надано жодних інших доказів, які б підтверджували, що підстави звільнення ОСОБА_1 з поліції змінились. Натомість, в матеріалах справи наявний тільки витяг з наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 23 вересня 2016 року № 785 о/с, з якого однозначно вбачається, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, пенсія ОСОБА_1 повинна бути перерахована як особі, звільненій зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме виходячи із розміру 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення та за кожен рік вислуги понад 20 років - 3 відсотки відповідних сум грошового забезпечення, тобто 61 відсоток.

У той же час, суд вбачає необхідність відмовити позивачу у частині позовних вимог до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України з огляду на таке.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обов`язок нарахування та виплати пенсій, призначених відповідно до цього Закону, покладено на органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України. Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Згідно з пунктом 4 зазначеного Положення Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань:

1) забезпечує додержання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, вимог актів законодавства про пенсійне забезпечення;

2) планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду;

3) організовує роботу управлінь Фонду щодо:

забезпечення надходжень від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших коштів, ведення обліку їх надходжень та платників відповідно до законодавства;

ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) та у складі цього реєстру - реєстру платників страхових внесків до солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, внесення відомостей до них та їх використання;

стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених сум страхових внесків та інших платежів;

застосування фінансових санкцій та нарахування пені, передбачених законом та умовами договорів з установами та організаціями, що здійснюють виплату пенсій;

призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства;

надання страхувальникам та застрахованим особам інформації, визначеної законодавством;

4) забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами);

5) здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ;

6) здійснює в межах повноважень, передбачених законом, контроль за цільовим використанням коштів Фонду, інших коштів, призначених для виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці;

7) здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому соціальному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсійні виплати;

8) застосовує фінансові санкції, передбачені законом та умовами договорів з установами та організаціями, що здійснюють виплату пенсій;

9) організовує первинний бухгалтерський облік та звітність в управліннях Фонду, одержує в установленому порядку статистичну й бухгалтерську звітність, складає зведені бухгалтерські звіти та баланси, забезпечує своєчасне їх подання відповідним органам;

10) надає управлінням Фонду допомогу у вирішенні питань матеріально-технічного забезпечення;

11) організовує професійну підготовку та підвищення кваліфікації працівників, узагальнює та поширює прогресивні форми і методи роботи;

12) проводить у межах своїх повноважень інформаційно-роз`яснювальну роботу серед населення;

13) інформує громадськість про свою діяльність;

14) здійснює розгляд звернень, заяв та скарг підприємств, установ, організацій і громадян з питань діяльності Фонду, виявляє та усуває причини, що призводять до подання громадянами скарг;

15) забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, реалізацію державної політики стосовно державної таємниці та інформації з обмеженим доступом, контроль за її збереженням у головних управліннях Фонду;

16) узагальнює та аналізує результати роботи головного управління Фонду та управлінь Фонду, вносить відповідні пропозиції правлінню Фонду;

17) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням (пункт 12 Положення).

Таким чином, здійснення призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» покладено на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги відсутність доказів, з яких би вбачалося інше, суд констатує, що дії Головного управління в м. Києві в частині відмови у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними.

Натомість, Департамент пенсійного забезпечення є самостійним структурним підрозділом Пенсійного фонду України, обсяг повноважень якого, визначено Положенням про департамент Пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, затвердженого наказом Пенсійного фонду України від 15 березня 2017 року № 40, а не юридичною особою, та не має самостійної процесуальної правосуб`єктності.

Головним завданням департаменту є організація та участь у забезпеченні реалізації державної політики з питань пенсійного забезпечення та розвитку пенсійної системи, вдосконалення пенсійного законодавства, організація роботи, спрямованої на неухильне додержання та виконання актів законодавства під час призначення та виплати пенсій, у тому числі тих, які проживають за кордоном та мають право на призначення пенсій відповідно до міжнародних договорів, а також пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, організація роботи із зверненнями громадян, контроль виконавської дисципліни.

З огляду на викладене, вимоги позивача, які стосуються визнання протиправними дій Департаменту Пенсійного фонду України щодо неврахування відомостей про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до вимог пункту 2 (через хворобу) частини першої статі 77 Закону України «Про Національну поліцію» і не проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 КАС України закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуваннях усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, критерій прийняття рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення відображає принцип обґрунтованості рішення та вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 242 КАС України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2003 року № 3-рп/2003). Відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування, не виконано та недоведено правомірність та обґрунтованість своїх дій щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Крім того, судом розглянуто питання щодо повернення судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема із квитанції від 24 травня 2019 року, позивачем понесені судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 768гривень 04 коп.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то пропорційному відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати, а саме судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову, у розмірі 334 гривні 02 коп.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243- 246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України (вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601, ЄДРПОУ: 0003532), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська,16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування відомостей про звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до вимог пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» і не проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог пункту «а» статті 13 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії майора поліції ОСОБА_1 з урахуванням підстави звільнення зі служби в поліції відповідно до вимог пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з дня призначення пенсійного забезпечення, з жовтня 2016 року (із врахуванням раніше виплачених сум).

4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 334 гривні 02 коп. (триста тридцять чотири гривні, 00 копійок).

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда