Справа № 460/2268/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/2268/21 пров. № А/857/15159/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.;

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року, прийняте суддею Щербаковим В.В., у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 460/2268/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Поліської митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.03.2021р. № 9 та від 04.03.2021р. № 9.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що керуючись постановою апеляційного суду Рівненської області від 06.07.2020 року як такою, що має преюдиційне значення, та дійшовши висновку про порушення ним повноти декларування митної вартості, митний орган нарахував податкові зобов`язання в сумі 14578,92 грн. ввізного мита та 21293,52 грн. податку на додану вартість, всього 36 426,39 грн. і виніс спірні податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позов задоволено повністю.

Із таким судовим рішенням не погодилася Поліська митниця Держмитслужби та подала апеляційну скаргу вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на постанову Рівненського апеляційного суду від 06.07.2020, якою встановлено наявність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , у тому числі умисел на переміщення товарів з приховуванням від митного контролю тобто до митного органу, як підстави для переміщення товарів підроблених документів або документів, що містять неправдиві відомості.

Також зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції грунтується на припущеннях та поясненнях позивача, документально не підтверджених. В свою чергу, позивач не надав ні іншої експортної декларації країни відправлення, ні будь якого іншого документу на підтвердження того, що ним дійсно було сплачено продавцю за автомобіль саме НОМЕР_1 крон, а не 81000 крон.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 06.03.2018 згідно митної декларації № UA204010/2018/202930 ОСОБА_1 ввезено товар: «Легковий автомобіль бувший у використанні, марка TOYOTA, модель RAV4, номер кузова НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія 5».

Фактурна вартість товару згідно рахунка-фактури (інвойса) від 27.02.2018 року б/н становить 144 236,70 грн. (45 000 SEK). Заявлена декларантом митна вартість визначена за резервним методом на рівні 145789,24 грн. (або еквівалент 47485 SEK). При митному оформленні сплачені митні платежі: мито (код 121) 14 578,92 грн., акцизний податок (код платежу 185) 21 293,52 грн. та ПДВ (код платежу 128) 36 332,34 грн. Митне оформлення проведено, товар випущений у вільний обіг.

В подальшому, митним органом отримано лист ДФС України від 25.09.2019 року № 29143/7/99-99-19-06-02-17, яким надіслані документи, надані митними органами Королівства Швеції, а саме рахунок-фактуру (Invoice) від 27.02.2018 №NOK771, у якому продавцем товару значиться компанія Gagabil Vlasenko Vitalijus ( АДРЕСА_1 ), покупцем громадянин Serhyi Tyrak (pass Nr EX462109). Вартість автомобіля становить 81 000 SEK, що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації № UA204010/2018/202930 від 06.03.2018 до митного оформлення у валюті України становить 259 621,69 грн. Для підтвердження реалізації товару згідно інвойсу від 27.02.2018 № NOK771 надано аналіз рахунку компанії Gagabil за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 року.

Враховуючи вищезазначене, митним органом зроблено висновок щодо порушення повноти декларування митної вартості, таким чином, на думку митного органу ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товару, а саме: легкового автомобіля бувшого у використанні марки TOYOTA, модель RAV4, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 259 621,68 грн. через митний кордон України з приховуванням від митного контрою, тобто з поданням до органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів, або документів що містять неправдиві відомості, а саме, рахунка-фактури (Kvittence) б/н від 27.02.2018 року, виданий компанією Gagabil VlasenkoVitalijus (Kullerstensvegen 32/KfumSoder, 13761 Jordbro), що містить неправдиві відомості щодо відправника товару, а також його дійсної вартості.

На вказаній підставі митницею було складено протокол про порушення митних правил від 22.11.2019 року № 0553/20400/19 за ознаками порушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 483 МК України.

Постановою Рівненського міського суду від 27.12.2019 року провадження у даній адміністративній справі закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 06.07.2020 року скасовано постанову суду першої інстанції, провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, Водночас суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Наказом Поліської митниці Держмитслужби від 19.01.2021 року № 18 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вимог законодавства України з питань митної справи» була проведена документальна невиїзна перевірка дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товару за митною декларацією №UA204010/2018/202930 від 06.03.2018.

17.02.2021 року складено Акт «Про результати документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товару за митною декларацією від 06.03.2018 № UA 204010/2018/202930».

За результатами перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, з урахуванням отриманих від митних органів Швеції, Поліською митницею Держмитслужби під час перевірки ОСОБА_1 встановлено порушення пункту 2 частини 2 статті 52, та на підставі статті 55 Митного кодексу України, відповідно до частини 14 статті 354 Митного кодексу України під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску, визначено митну вартість легкового автомобіля бувшого у використанні марки TOYOTA, модель RAV4, номер кузова НОМЕР_2 , в розмірі 259 621,69 грн., згідно додатку №2 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною.

Керуючись постановою апеляційного суду як такою, що має преюдиційне значення, та дійшовши висновку про порушення повноти декларування митної вартості, митний орган нарахував податкові зобов`язання в сумі 14578,92 грн. ввізного мита та 21293,52 грн. податку на додану вартість, всього 36 426,39 грн. та винесено податкові повідомлення-рішення від 04.03.2021 № 9 та від 04.03.2021 № 9.

Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при проведенні перевірки митним органом не встановлено жодних доказів того, що ОСОБА_1 порушив норми чинного законодавства України з питань митної та податкової справи, що будь-які порушення за умови їх доведеності вчинені ним усвідомлено, із наявністю умислу тощо. При цьому, митна вартість ввезеного на територію України автомобіля марки TOYOTA, модель RAV4, номер кузова НОМЕР_2 була визначена митницею після проведення повного митного огляду транспортного засобу (копія Акту огляду № 205010/2018/10968), дані визнані такими, що відповідають заявленим у товаросупровідних документах за резервним методом.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 статті 1 Митного кодексу України (далі МК) передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 МК).

Пунктом 24 частини 1 статті 4 МК встановлено, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 1 статті 49 МК).

У відповідності до статті 65 МК митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі.

Статтею 51 МК врегульовано порядок визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до якої, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина 1 статті 51 Кодексу). Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 Кодексу).

Приписами статті 57 МК визначено методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (частина 1 статті 57 Кодексу). Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Кодексу). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Кодексу).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина 1 статті 52 Кодексу). Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина 2 статті 52 Кодексу).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Кодексу). Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 Кодексу).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 статті 54 МК).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2 статті 54 МК).

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина 1 статті 55 МК).

Згідно зі статтею 272 МК ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Відповідно до статті 278 МК датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Частиною 1 статті 279 МК встановлено, що базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: 1) для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; 2) для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру. Для товарів, на які законом встановлено комбіновані ставки мита, база оподаткування визначається відповідно до пунктів 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 336 МК митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів, в тому числі шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Як передбачено частиною 1 статті 345 МК, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи..

Частиною 3 статті 345 МК встановлено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (частина 6 статті 345 МК).

Згідно із частиною 1 статті 351 МК предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Відповідно до частини 2 статті 351 МК документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу (частина 3 статті 351 МК).

Частиною 4 статті 351 МК передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Відповідно до частини 5 статті 351 МК присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 ПК у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством , якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Як встановлено судом, декларантом до Поліської митниці Держмитслужби було подано митну декларацію № UA204010/2018/202930 з метою митного оформлення Авто загальною фактурною вартістю згідно рахунку-фактури (інвойса) від 27.02.2018 б/н - 144236,70 грн (45000 SEK).

Заявлена декларантом митна вартість визначена за резервним методом - 145798,24 грн (47485 SEK).

За результатами митного оформлення Авто із заявленої вартості товару були розраховані та сплачені митні платежі: мито (код 121) 14 578,92 грн., акцизний податок (код платежу 185) 21 293,52 грн. та ПДВ (код платежу 128) 36 332,34 грн. Митне оформлення проведено, товар випущений у вільний обіг.

Як свідчать матеріали справи, документальна невиїзна перевірка дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань державної митної справи, результати якої були покладені в основу оспорюваних у межах даної справи ППР Поліською митницею Держмитслужби, була проведена у зв`язку з отриманням від митних органів Швеції копій документів, які вказували на те, що вартість товару імпортованого позивачем автомобіля була вищою, ніж задекларована ним при митному оформленні.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, шо у ході судового розгляду справи контролюючим органом не було доведено того, що під час здійснення митного оформлення автомобіля позивача у його розпорядженні були документи, копії яких працівниками контролюючого органу було взято до уваги при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

ОСОБА_1 заперечує те, що йому було відомо про іншу вартість придбаного ним транспортного засобу та надав суду документальні докази на підтвердження придбання такого саме за ціною 45000 SEK.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що при митному оформленні згаданого транспортного засобу його митна вартість була визначена за резервним методом, а не на підставі відомостей, вказаних у рахунку-фактурі (інвойсі) від 27 лютого 2018 року, і у митного органу з цього приводу не було жодних зауважень.

В порядку ст. 55 МК України контролюючий орган коригування митної вартості транспортного засобу, в тому числі із застосуванням основного методу (за ціною договору), не проводив, відповідне рішення в матеріалах справи є відсутнім.

Доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, відповідачем не надано.

Водночас апеляційний вважає за необхідне зазначити, що документи митних органів Швеції самі по собі не свідчать про порушення позивачем вимог чинного законодавства при здійсненні експорту Авто і є лише рекомендацією посадовій особі митниці проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що митниця при прийнятті оспорюваних ППР взяла до уваги лише документи митних органів Швеції без проведення перевірки обставин завершення експорту транспортного засобу, без направлення відповідних запитів компанії, яка фігурує відправником товару, не опитано продавця транспортного засобу по факту реалізації транспортного засобу, для усунення будь-яких сумнівів, а документи митних органів Швеції самі по собі не є беззаперечними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил, не доводять наявності у його діях умислу на правомірне звільнення від сплати митних платежів шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару та його відправника.

Доказів того, що у розпорядженні позивача на час здійснення митного оформлення Авто знаходилися документи, які б підтверджували іншу його вартість відповідачем не надано.

Крім того, висновки посадових осіб митниці щодо заниження податкових зобов`язань ґрунтуються на постанові Апеляційного суду Рівненської області, яка в свою чергу покликається на рахунок-фактуру (Invoice) від 27.02.2018 №NOK771, у якому продавцем товару значиться компанія Gagabil Vlasenko Vitalijus ( АДРЕСА_1 ), покупцем громадянин Serhyi Tyrak (pass Nr EX462109), а вартість автомобіля зазначена в розмірі 81 000 SEK.

Частиною 7 статті 78 КАС встановлено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що формуючи справу про порушення митних правил та висновки Акту перевірки, митний орган використав документи та інформацію, які не мають відношення до ОСОБА_1 , ним не сформовані та до митного оформлення не подавались. Товаросупровідні документи та документи, що підтверджують вартість придбання товару, подані ОСОБА_1 до митного оформлення у повному обсязі, неточностей або розбіжностей не містять, а будь-які попередні господарські операції із товаром не мають відношення до імпортера, перебувають поза межами його відповідальності або впливу.

Разом з тим, судом враховано, що рахунок-фактура (Invoice) від 27.02.2018 № NOK771 являє собою виготовлену друкованим способом табличку на аркуші формату А4, яка не містить обов`язкових для рахунку-фактури реквізитів та не дає можливості ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, а саме у даній табличці відсутні підписи або відбитки печаток учасників.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем наявності складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень і, як наслідок, безпідставне збільшення грошових зобов`язань з ПДВ та мита.

Водночас судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 460/2268/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула