Справа № 520/4217/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 р. Справа № 520/4217/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 24.05.21 року у справі № 520/4217/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просив суд скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 02.10.2020 р. № 4832.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року у справі № 520/4217/21 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 02.10.2020 р. № 4832.

Відповідач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального (ст.ст. 9, 12 Закону України Про державний кордон України, п. 3 ст. 3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, пп. 4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 322) та процесуального (ст.ст. 72, 73, 242 Кодексу адміністративного судочинства України) права, що призвело до неправильного вирішення справи, зазначає, що рішення від 02.10.2020 р. № 4832, прийняте на підставі клопотання Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 21/10816 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, виданої громадянину Алжиру ОСОБА_1 за те, що 28.09.2020 р. на ділянці відповідальності Львівського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща було затримано позивача разом з громадянином ОСОБА_2 . Вважає, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області було прийнято законне та обґрунтоване рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 02.10.2020 р. № НОМЕР_1 . Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року у справі № 520/4217/21 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 06.08.2018 р. між позивачем та громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб за номером виписки НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану м. Туніс, актовий запис № 86.

14.02.2020 р. позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 (УНЗР НОМЕР_4 ) терміном дії до 13.02.2021 р., у зв`язку з возз`єднанням сім`ї з громадянкою України ОСОБА_3 .

30.09.2020 р. до Головного управління ДМС України в Харківській області надійшло клопотання № 21/10816 від Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, виданої громадянину Алжиру ОСОБА_1 . Як зазначено у вказаному клопотанні, 28.09.2020 р. на ділянці відповідальності Львівського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща було затримано громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , та разом з ним громадянина Королівства ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації, зазначеної у клопотанні, вказані іноземці своїми діями порушили вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», тобто скоїли адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь - яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа, чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.)

Таким чином, факт спроби незаконно перетнути державний кордон України та зловживання наданим правом на тимчасове проживання в Україні з боку позивача, свідчить про відсутність у нього реального наміру проживання на території України та про бажання незаконного потрапляння до однієї з країн Європейського Союзу.

02 жовтня 2020 року Головним управлінням ДМС України в Харківській області було прийнято рішення № 4832 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , виданої громадянину Алжиру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.

Позивач, не погоджуючись із рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 02.10.2020 р. № 4832, звернувся до суду із позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не доведено наявності станом на момент прийняття оскаржуваного рішення в діях позивача загрози національній безпеці України, громадського порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, а тому відсутні підстави для скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , виданої громадянину ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

У відповідності до ч.ч. 14, 15 ст. 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 р.

Відповідно пп. 4 п. 63 Порядку № 322 посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі, коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

За приписами п. 64 Порядку № 322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Згідно п. 77 Порядку № 322 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Судовим розглядом встановлено, що посвідка на тимчасове проживання позивача № НОМЕР_3 скасована рішенням Головного управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області від 02.10.2020 р. № 4832 на підставі пп. 4 п. 63 Порядку № 322, у зв`язку з надходженням до відповідача клопотання від Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, виданої громадянину Алжиру ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 28.09.2020 р. на ділянці відповідальності Львівського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща було затримано громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , та разом з ним громадянина Королівства Марокко. Тобто, вказані іноземці своїми діями порушили вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України Про державний кордон України, тобто скоїли адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що позивач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України, яке віднесене до адміністративних правопорушень, відповідальність за які, передбачена главою 15 КУпАП Адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління.

Разом з тим, вичерпний перелік адміністративних правопорушень, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку, за вчинення яких передбачена адміністративна відповідальність, міститься в главі 14 КУпАП.

Відповідно до пп. 3, 6 та 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 № 2469-VIII (далі - Закон № 2469-VIII) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян;

Згідно зі ст. 5 Закону № 2469-VIII державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Колегія суддів зазначає, що при застосуванні поняття "національної безпеки" як предмета інтересу, захист якого може обґрунтовувати необхідність скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, необхідно виходити з доречності та достатності аргументів в користь посилання на такі інтереси. Можливість широкого тлумачення цих інтересів може призвести до звуження прав людини, що суперечить одному із провідних принципів і загальних засад конституційного ладу України - принципу верховенства права.

Отже, предметом доказування в даній справі є наявність в діях позивача загрози національній безпеці України станом на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Зі змісту клопотання Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, встановлено, що в ньому містяться відомості про наявність інформації по громадянину ОСОБА_1 про те, що 28.09.2020 р. на ділянці відповідальності Львівського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща його було затримано.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не надав, та в матеріалах справи відсутні докази, які би підтверджували, що дії позивача загрожують національній безпеці та те, що позивач вчинив дії, які загрожують здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Крім того, з матеріалів справи встановлено що між позивачем та громадянкою України ОСОБА_3 був укладений шлюб.

Згідно положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

В межах спірних правовідносин колегія суддів вважає, що відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли та може вважатися неправомірним втручанням органу державної влади в сімейне життя позивача, оскільки безпідставне скасування посвідки на тимчасове проживання матиме наслідком видворення позивача за межі України.

Також, колегія суддів зазначає, що діючим законодавством не передбачено направлення органами Державної прикордонної служби України клопотання про скасування посвідки на тимчасове проживання особі, відносно якої це подання вноситься до відповідного органу ДМС, з тим, щоб ця особа мала можливість оскаржити таке клопотання. Клопотання Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 21/10816 не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства на відміну від рішення органу ДМС.

Тож обґрунтованість такого клопотання має перевірятися органом ДМС, який на підставі цього подання приймає рішення, яке у свою чергу повинно відповідати критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на відповідність яких його і має перевірити адміністративний суд.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім вимогам, зазначеним у частині другій статті 2 КАС України, а не просто констатувати, що оскаржуване рішення прийняте суб`єктом владних повноважень в межах наданих йому законом повноважень.

Цей обов`язок виходить із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 19.02.2020 р. у справі №820/2230/17, від 11.12.2019 р. у справі № 240/6247/18, від 14.04.2020 р. у справі № 480/296/19, від 13.05.2021 р. у справі № 815/1063/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 02.10.2020 р. № 4832 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , виданої громадянину Алжиру ОСОБА_1 є неправомірним та підлягає скасуванню, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року у справі № 520/4217/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року у справі № 520/4217/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Постанова складена в повному обсязі 07.10.21 р.