Справа № 260/433/21
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/433/21 пров. № А/857/12949/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Шевчук С. М., Обрізка І. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 260/433/21 (головуючий суддя Калинич Я. М., м. Ужгород, повне судове рішення складено 04 червня 2021 року) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2021 року Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 72106,88 грн., стягнення з начальника Управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації на користь позивача моральної шкоди в розмірі 70000 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі №260/419/20 визнано протиправним та скасовано наказ начальника управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації № 3 від 31 січня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з питань праці та соціальних зв`язків Управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області з 01 лютого 2020 року; стягнуто з Управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2020 року по 12 серпня 2020 року в розмірі 77869,52 грн. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 29673 грн. звернуто до негайного виконання. Позивач зазначав, що станом на 04 лютого 2021 року (день подачі адміністративного позову) рішення суду про його поновлення на посаді не виконано, тому Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області повинно виплатити позивачу середній заробіток в сумі 72106,88 грн. за час затримки виконання рішення суду про його поновлення на роботі. Крім того, через невиконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді він зазнав моральних страждань та просив стягнути з начальника Управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації моральну шкоду в розмірі 70000 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 12.08.2020 по 04.02.2020 в розмірі 72106,88 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 12412,50 грн. звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем Управлінням соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що вини управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації у несвоєчасній виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 немає. Так, розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 14.01.2021 №22 «Про утворення комісії з реорганізації Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області шляхом приєднання до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області» та розпорядженням голови Міжгірської районної державної адміністрації від 04.01.2021 №1-р «Про граничну чисельність працівників районної державної адміністрації» розпочата процедура реорганізації Міжгірської РДА, в тому числі і управління соціального захисту населення Міжгірської РДА. В зв`язку з цим була створена комісія з реорганізації Управління соціального захисту населення Міжгірської РДА, а тому належно виконати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/419/20 неможливо.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зробила висновок, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника Управління соціального захисту населення Міжгірської РДА Закарпатської області від 31 січня 2020 року №3 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено з посади завідувача сектору з питань праці та соціальних зв`язків управління соціального захисту населення Міжгірської райдержадміністрації ОСОБА_1 згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року по справі №260/419/20 скасовано наказ начальника управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації №3 від 31 січня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з питань праці та соціальних зв`язків Управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області з 01 лютого 2020 року; стягнуто з Управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2020 року по 12 серпня 2020 року в розмірі 77869,52 грн. із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. Дане рішення суду набрало законної сили.

Станом на 04.02.2021 (день подання позовної заяви у цій справі) рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року по справі №260/419/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не виконано, що не заперечується Управлінням соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою та другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із статтею 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина третя статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо тверджень відповідача про відсутність вини у затримці виконання рішення про поновлення позивача на посаді, слід зауважити наступне.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою умовою для задоволення заявлених вимог. В даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 12.08.2020 (винесення рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді) по 04.02.2021 (дата звернення до суду з даним позовом).

В даному випадку саме бездіяльність відповідача по відношенню до позивача щодо його не поновлення на посаді, призвела до порушення прав ОСОБА_1 .

Щодо конкретної суми, яку слід стягнути з Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Розмір середньогодинного заробітку ОСОБА_1 встановлено рішенням суду від 12.08.2020 по справі №260/419/20 та становить 73,88 грн.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 становить 72106,88 грн. (122 робочих днів, тобто 976 робочих годин помножити на 73,88 грн.).

Крім того, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції допущено описку в резолютивній частині оскарженого рішення в даті, а саме: замість « 04.02.2021» зазначено « 04.02.2020», що суперечить мотивувальній частині рішення суду та може бути виправлено шляхом винесення ухвали про виправлення описки.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі №260/433/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді С. М. Шевчук
І. М. Обрізко