Справа № 260/216/21
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2021 року м. Ужгород№ 260/216/21
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у не здійсненні пенсійних виплат (заборгованості) позивачу у розмірі 98165,65 грн. з посиланням на відсутність фінансування з Державного бюджету України;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області заборгованість з пенсійних виплат, що утворилася за період з 01.01.2016 по 31.07.2020р. у розмірі 98165,65 грн., шляхом списання коштів з рахунків відповідача;

- стягнути судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2019 року Закарпатський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі 260/758/20, яким було зобов`язано відповідача здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

На виконання вищезгаданого рішення суду відповідачем було здійснено перерахунок пенсії з 01.08.2020 року, однак за період з 01.01.2016р. по 31.07.2020р. виникла заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 98165,65 грн. та згідно листа відповідача, буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України.

Позивач вважає, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яка полягає у нездійсненні пенсійних виплат з посиланням на відсутність фінансування з Державного бюджету України є протиправною, а заборгованість з пенсійних виплат підлягає стягненню.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що фінансування пенсійних виплат відповідно до Закону України №2262 проводиться за рахунок коштів державного бюджету "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду", за рахунок коштів по перерозподілу власних надходжень, коштів розподіленого на загальнообов`язкове державне страхування єдиного внеску. Фінансування здійснюється відповідно до графіка фінансування, який складається з урахуванням щоденної потреби відповідно до сум у виплатних документах, направлених до установ.

Отже, проведення нарахованої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема, ГУ ПФУ в Закарпатській області, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Представник відповідача вважає, що ГУПФ України в Закарпатській області здійснено перерахунок пенсії позивачу, пенсія виплачується в перерахованому розмірі, обліковується борг за попередній період виплати пенсії, який буде погашений після виділення Головному управлінню відповідних коштів, відтак відсутня наявність неправомірних дій Головного управління, оскільки відповідне фінансове забезпечення не залежить від волі відповідача по даній справі.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані сторонами документи, матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року (справа №260/758/20) позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області було задоволено:

- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оформленою листом № 566-487/Б-02/8-0700/20 від 19 березня 2020 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 04.08.2020р. №0700-0319-8/27123 відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення у справі 260/758/20 від 26.06.2020р. відповідач здійснив перерахунок пенсії з 01.01.2016р. у розмірі 90% грошового забезпечення.

Крім того, повідомили, що різниця в пенсії за минулий час за період з 01.01.2016р. по 31.07.2020 року складає 98165,65 грн. та буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України.

Оскільки відповідач на виконання судового рішення та здійсненого на підставі цього рішення перерахунку пенсії не виплатив заборгованість пенсійного забезпечення, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення такої заборгованості.

За приписами статті 129-1 Конституції судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також, відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, що кореспондує з приписами ч.1 ст.370 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Першим абзацом ч.1 ст.373 КАС України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 5 ст.372 КАС України визначено, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України "Про виконавче провадження", відповідно до частини першої статті 1 якого виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За вимогами ч.1 ст.11 цього Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу цих норм видно, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому вказани Законом, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Статтею 382 КАС України унормовано судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, відповідно до частин першої, восьмої якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Також відповідно до приписів ч.1, 6 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст.249 цього Кодексу.

Зазначені норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є виконання відповідачем судового рішення в адміністративній справі № 260/758/20 і намагання позивача в такий спосіб зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області виконати це судове рішення.

За інших умов, задоволення позовних вимог у даній справі призведе до дублювання існуючого на цей час зобов`язання пенсійного органу, відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року в справі № 260/758/20, виплатити позивачу певну суму грошових коштів та, відповідно, зумовить виникнення подвійного стягнення останніх з ГУ ПФУ в Закарпатській області.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Подібна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18), від 16 січня 2019 р. у справі № 686/23317/13-а (№ 11-1193апп18) та постановах Верховного Суду від 27 листопада 2018 р. у справі № 520/11829/17, від 21 серпня 2019 р. у справі № 295/13613/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 77, 78, 242-246, 249, 250, 255, 262, 287, 295, 382, 383 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк