Справа № 280/5236/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 280/5236/20

адміністративне провадження № К/9901/25381/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.

перевірив касаційну скаргу керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит Логістік» до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворит Логістік» (далі - ТОВ «Фаворит Логістик») звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 16 червня 2020 року №173890 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року, що залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16 червня 2020 року №173890. Вирішено питання розподілу судових витрат.

09 липня 2021 року керівник Запорізької обласної прокуратури повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року. Заявник, посилаючись на пункти 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність застосування до автоперевізника адміністративно-господарського штрафу за перевищення транспортним засобом габаритно-вагових норм, відповідальність за яке передбачено абзацом 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Недоліки скарги заявником усунуто у строк, установлений судом.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

В обґрунтування касаційної скарги заявник вказав на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 4, 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги", статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", пунктів 2, 3, 6, 16, 20, 22- 24, 28, З0, 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортними засобами та іншими самохідними машинами і механізмами, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі - Порядок № 879), пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила дорожнього руху), пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року№30 (далі - Правила №30), пунктів 1, 3 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого2009 №207 (далі - Перелік №207), так як суди попередніх інстанцій "неправомірно надали перевагу точному габаритно-ваговому контролю поряд із документальним та, лише з формальних мотивів, внаслідок відсутності акта, який не спростовує сам факт порушення, скасували постанову відповідача про застосування адміністративно- господарського штрафу за перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових нормативів без спеціального дозволу".

Вирішуючи питання відкриття касаційного провадження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано відповідної процедури застосування до автоперевізника адміністративно-господарських санкцій. Так вирішуючи спір, суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду у справі №539/655/17, згідно з якою належним доказом того, що транспортний засіб належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки, а саме: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Проте, під час вирішення справи відповідачем не було надано жодного із зазначених вище документів та документів, які б фіксували власне габаритно-вагові параметри транспортного засобу.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора та оцінюючи вже надані ним копію товарно-транспортної накладної від 23 квітня 2020 року №192659, відповідно до якої перевізник ТОВ "Фаворит Логістік" здійснював перевезення соняшника насипом тара: 20.92 т., нетто 41.04 т., навантаження 61.96 т.; копію акта №0061440 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, згідно якого нормативно допустима маса тонн 40 т., а фактична маса вантажу та тари становить 61.96 т. та копію довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, згідно якої повна маса транспортного засобу становить 61.96 т., суд апеляційної інстанції встановив, що акт містить пояснення водія з приводу того, що зважування не відбулось. Заявник апеляційної скарги пояснив суду, що габаритно-вагового контролю у вигляді зважування не відбулось, оскільки водій відмовився від його проходження, відтак посадовими особами відповідача було правомірно здійснено висновок про порушення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу, без відповідного дозволу з огляду на товарно-транспортні документи. Разом з тим, відповідно до Порядку №879 у разі відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху. Аналогічна процедура передбачена пунктом 7 частини четвертої Порядку №1007/1207. Ураховуючи те, що ні відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, ні заявником апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи, до матеріалів справи не надано акта про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, складного за формою згідно з додатком №2 до Порядку №1007/1207, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про непідтвердження факту відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю належними та допустимими доказами, а отже уповноважені особи Укртрансінспекції не набули права на альтернативне визначення маси вантажу на підставі товарно-транспортних документів, без зважування автомобіля із вантажем в порядку проходження габаритно-вагового контролю.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що постанову про накладення на ТОВ "Фаворит Логістік" адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн прийнято відповідачем за відсутності правових підстав.

У касаційній скарзі керівник Запорізької обласної прокуратури не навів жодного аргументу на спростування цих обставин, а лише цитує окремі положення нормативно-правових актів, якими урегульовано процедура перевезень вантажів, вказує на необхідність вжиття заходів, що запобігають руйнуванню автодоріг, проте не зазначає у чому саме полягає неправильність застосування судами цих норм, обмежившись лише доводами про суспільний інтерес та бюджетні збитки. Такі доводи є формальними, оскільки оцінка законності будь-яких рішень, у першу чергу, залежить від дотримання суб`єктом владних повноважень усіх критеріїв, визначених статтею 2 КАС України, що є гарантією правомірності цього рішення.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а заявник обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, керівник Запорізької обласної прокуратури не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Верховний Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Логістік" до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська