Справа № 200/5256/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року справа №200/5256/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНГ» на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року про залишення позовних вимог без розгляду у справі № 200/5256/21 (головуючий суддя І інстанції Голуб В.А.), складену в повному обсязі 10 червня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНГ» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАНГ» (далі ТОВ «РАНГ») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про:

визнання бездіяльності управління щодо підготовки та подання Державній казначейській службі України у Донецькій області висновку про повернення надміру сплаченого авансового внеску з податку на прибуток товариства;

зобов`язання відповідача подати до Державної казначейської служби України у Донецькій області висновок про повернення товариству надміру сплачених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 570 062,00 грн., що сплачені в якості авансового платежу з податку на прибуток підприємства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНГ» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою про залишення позовної заяви без розгляду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що строк звернення до суду ним не порушений, оскільки порушене право позивача на відшкодування з податку на прибуток та. Відповідно, бездіяльність відповідача, є триваючим.

При цьому, чинним законодавством не заборонено повторно звертатись із відповідною заявою про отримання відшкодування.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків.

Залишаючи позовні вимог без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач намагався з 2014 року повернути суми переплати з податку на прибуток, а тому у разі порушення права на неперерахування сум податку він мав звернутись до суду протягом шести місяців з дати допущення такої бездіяльності.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 9 КАС України передбачено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення були закріплені у відповідних частинах ст. 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

Отже Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Правове регулювання застосування строку звернення до суду в податкових правовідносинах має певні особливості.

Суд вважає за необхідне звернути увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист строк звернення та момент обчислення його початку, а й природу спірних правовідносин з приводу захисту прав, свобод та інтересів, щодо яких особа звертається до суду.

Так, установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Тобто на переконання суду, встановлені строки звернення до адміністративного суду мають сприяти уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Щодо безпосередньо строків судового оскарження, то частиною першою ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою ст. 122 Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою ст. 122 КАС України.

Дійсно, як визначено пунктом 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення в межах 1095 днів.

Однак, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області щодо підготовки та подання Державній казначейській службі висновку про повернення надміру сплаченого авансового внеску з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНГ».

Отже, в контексті даної справи, вказана норма не підлягає застосуванню, адже позивач не оскаржує жодне з рішень суб`єкта владних повноважень. З огляду на наведене, підлягає застосуванню загальна норма, яка передбачає можливість звернення до суду протягом шести місяців з дня коли особа дізналась або мала дізнатись про допущення відносно неї протиправної бездіяльності.

Дослідивши питання щодо дати виникнення права позивача на звернення до суду з приводу допущення бездіяльності щодо підготовки та подання Державній казначейській службі висновку про повернення надміру сплаченого авансового внеску з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНГ», суд зазначає наступне.

В першу чергу, суд вважає за необхідне звернути увагу, що, дійсно, позивач у 2012 році мав надмірно сплачені суми податку на прибуток (т. 1 а.с.16-17).

При цьому, судом встановлено, що вперше позивач звернувся до Макіївської ОДПІ ГУ Міндоходів в Донецькій області із заявою № 12/1 про повернення надмірно сплачених грошових коштів з податку на прибуток ще 09 квітня 2014 року (т. 1 а.с.18).

27 січня 2017 року позивач знову звернувся до податкового органу в особі Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області із заявою № 2, у якій просив повернути суми надмірно сплаченого податку на прибуток за 2012 рік (т. 1 а.с.31).

Листом Головного управління ДФС у Донецькій області від 14.02.2017 № 1274/10/05-99-12-03-15 позивача повідомлено, що ним пропущеного 1095 денний строк для повернення надмірно сплачених сум податку на прибуток (т. 1 а.с.62-63).

17 червня 2020 року позивач втретє звернувся до податкового органу із проханням повернути помилково та/або надміру сплачені суми грошових зобов`язань з податку на прибуток та вкотре отримав відмову через пропущення строків звернення із вказаною заявою (т. 1 а.с.41-43).

09 жовтня 2020 року позивач надіслав на адресу Головного управління ДПС у Донецькій області заяву про продовження граничних строків для подання заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток, до якої додав сертифікат торгово-промислової палати (т. 1 а.с.35, 158), а також відповідні заяви.

Листом від 02.11.2020 № 81297/10/05-99-04-17-18 відповідач повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «РАНГ» про відсутність підстав для задоволення заяв про повернення помилково та/ або надміру сплачених грошових зобов`язань через неможливість підтвердження збільшення переплати (т. 1 а.с. 44-46).

У постанові Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені

Отже, на переконання суду, позивач намагався з 2014 року повернути суми переплати з податку на прибуток, а тому у разі, якщо позивач вважав, що його право порушено в частині неперерахування сум податку, він мав звернутись до суду саме протягом шести місяців з дати допущення такої бездіяльності.

Посилання позивача на лист від 02.11.2020 № 81297/10/05-99-04-17-18, яким йому відмовлено у задоволені заяв про повернення помилково та/ або надміру сплачених грошових зобов`язань як на початок перебігу строку звернення до суду, суд не приймає до уваги, адже вказаний лист не входить до предмету цього позову. Позивач не оскаржує вказане рішення суб`єкта владних повноважень та не просить суд визнати його протиправним та скасувати.

Крім того, суд констатує, що отримання стороною позивача листа сторони відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого сторона позивача повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли сторона позивача почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії сторона позивача почала вчиняти більш ніж через вісім років з дня виникнення права на повернення сум надмірно сплаченого податку.

Разом з тим, суд також вважає помилковою позицію позивача щодо безстрокової дії сертифікату Торгово-промислової палати України, яким засвідчено форс-мажорні обставини.

Так, 03.05.2018 позивач отримав сертифікат Донецької торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 8119 (т. 1 а.с.158).

На переконання суду, зазначення у сертифікаті, що на момент його видачі обставини непереборної сили тривають, і дату, коли їх дія припиниться, встановити неможливо, не дає підстав стверджувати, що сертифікат засвідчує відповідні обставини безстроково.

Отже, надання вказаного сертифікату не є підтвердженням існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) станом на 2020-2021 роки.

Також колегія суддів з урахуванням вимог ч.4 ст.308 КАС України вважає неприйнятним як доказ сертифікат Донецької торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 1400-21-0673 від 07.07.2021 року, оскільки даний документ не був наданий суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує викладениій в оскаржуваній ухвалі висновок про пропущення позивачем строків звернення до суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України. Згідно із частиною третьою цієї статті, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України установлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою і четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії", зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE №116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

За таких обставин позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНГ» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії заявлений поза межами шестимісячного строку звернення до суду, а тому підлягає залишенню без розгляду.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНГ» на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року про залишення позовних вимог без розгляду у справі № 200/5256/21 залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року про залишення позовних вимог без розгляду у справі № 200/5256/21 залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено та підписано 11 жовтня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів А. В. Гайдар

І. В. Геращенко

І. Д. Компанієць