Справа № 932/18719/19
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я Справа № 932/18719/19

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Провадження № 2а/200/361/21

04 січня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспекторки з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради ОСОБА_2, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом, у якому прохає визнати противними дії інспекторки з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради ОСОБА_2 щодо фіксації нібито вчиненого нею правопорушення о 12 годині 58 та скасувати постанову від 17 грудня 2019 року серії ІД № 00072171 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 300 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 грудня 2019 року о 12 годині 69 хвилині відповідачкою, інспекторкою з паркування ОСОБА_2 , було зафіксовано нібито порушення нею, як водієм автомобіля марки «Субару», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушень правил зупинки, стоянки та паркування транспортного засобу, а саме: неоплата вартості паркування на платному майданчику для паркування, що в районі будинків НОМЕР_2 та АДРЕСА_2 . Інкримінованого їй порушення вона не вчиняла, оскільки для того, щоб водій усвідомлював свій обов`язок зі сплати вартості паркування, відповідний майданчик для паркування повинен бути означений суцільними лініями синього кольору, що визначено у постанові КМУ за № 1342 від 03 грудня 2009 року. Місце, де вона припаркувала автомобіль, такими суцільними синіми смуга означене не було, на що вказує здійснена відповідачкою фотофіксація місця стоянки автомобіля. Отже, її автомобіль перебував не на платній парковці, а на проїзній частині, і порушень правил паркування вона не вчиняла. Дії відповідачки із фіксації нібито вчиненого правопорушення є протиправними, оскільки для фотографування місця події вона використала технічний пристрій, який не пройшов сертифікацію на предмет відповідності вимогам Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах». З метою захисту свого порушеного права звернулась до суду із цим адміністративним позовом (а.с. 1-2).

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та витребувано від Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради належним чином завірені копії усіх документів, що містяться у справі про адміністративне правопорушення, у якій ухвалено постанову серії ІД № 00072171.

Копію ухвали від 23 грудня 2019 року про відкриття провадження у справі отримано відповідачем - Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради 30 січня 2020 року.

08 квітня 2020 року до суду, засобами електронної пошти, надійшов відзив Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, який неможливо вважати належним чином поданою заявою по суті справи, оскільки він надійшов до суду у неповному обсязі, без останніх аркушів, підпису особи, яка його склала, а також доказів його одночасного надіслання позивачці по справі. Через виявлені недоліки та порушення норм процесуального права, викладені у ньому доводи та обставини судом до уваги не приймаються.

13 квітня 2020 року до суду надійшов відзив представниці Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Рябової М.О. на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому прохає позовні вимоги залишити без задоволення за наступних підстав. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 587 від 30 листопада 2016 року, з подальшими змінами і доповненнями, затверджено перелік земельних ділянок, що відведені для організації та провадження діяльності з забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі. Один із таких майданчиків знаходиться на АДРЕСА_2, де 17 грудня 2019 року залишила свій автомобіль марки «Субару», моделі «Форестер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачка. Факт здійснення неоплаченого паркування підтверджується фотознімками, які зробила інспекторка ОСОБА_2 , та на яких зафіксовано розташування транспортного засобу у часі та просторі, з прив`язкою до географічних координат. Оскільки на момент виявлення правопорушення власник транспортного засобу відомий не був, на лобовому склі автомобіля марки «Субару», моделі «Форестер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було залишено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ІД № 00072171. Пізніше, 14 лютого 2020 року, по встановленню власниці автомобіля, у відсутність позивачки, було винесено постанову серії ІД № 00072171. Посилання позивачки на те, що дії інспекторки були протиправними, оскільки нею використовувався несертифікований технічний пристрій не відповідають вимогам КУпАП, а також спростовуються експертним висновком № 04/03/02-2068, який складений Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України. Позивачкою не оспорюється факт здійснення стоянки на парковці на АДРЕСА_2, а доказів, які спростовують наявність в її діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, не надано.

10 липня 2020 року відповідачка - інспекторка з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням ОСОБА_2 скористалась правом на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому прохає відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення відповідачки - інспекторки з паркування ОСОБА_2 зводяться до копіювання доводів раніше поданого самою Інспекцією з питань контролю за паркування Дніпровської міської ради, відзиву.

У зв`язку зі звільнення судді ОСОБА_3 із займаної посади, 09 вересня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями. Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року справу прийнято до провадження цим складом суду.

02 жовтня 2020 року відповідачкою - інспекторкою з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням ОСОБА_2 отримано копію ухвали суду від 09 вересня 2020 року про прийняття справи до провадження цим складом суду.

Після зміни складу суду сторони правом на подання заяв по суті справи, заяв чи клопотань з процесуальних питань, а також будь-яких доказів, не скористались.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 є власницею транспортного засобу марки «Субару», моделі «Форестер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

17 грудня 2019 року відповідачкою - інспекторкою з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням ОСОБА_2 складено та залишено на лобовому склі транспортного засобу марки «Субару», моделі «Форестер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ІД № 000721 (а.с. 4). У цьому повідомленні стверджується про зафіксоване порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу марки «Субару», моделі «Форестер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі АДРЕСА_2, за що ч. 1 ст. 152-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Цим повідомленням водієві транспортного засобу марки «Субару», моделі «Форестер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 доводилось до відома, що після встановлення власника автівки буде винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 гривень.

Надані і позивачкою і відповідачем фотознімки із місця події, що виконані інспекторкою ОСОБА_2 та розміщені на сайті Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, вказують на те, що належний позивачці автомобіль дійсно був припаркований в районі АДРЕСА_2. Однак, ці фотокартки не доводять факту належного облаштування майданчику для паркування дорожніми знаками інформаційного характеру та відповідною розміткою.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 279-1 КпАП України, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно із вимогами ст. 14-2 КпАП України, адміністративну відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 152-1 КпАП України, порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, становить адміністративне правопорушення. Приміткою до цієї статті Кодексу визначено, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика). Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою, другою та восьмою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, відповідно до вимог ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно із вимогами ст. 222 КпАП України, органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із вимогами ст. 219 КпАП України, від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і шостою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Організація та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів регламентуються Правилами паркування транспортних засобів, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2009 року за № 1342. Відповідно до вимог п. п. 7, 8 цих Правил, майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів. Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Дія цих Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування, а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики. Згідно із п. 6 цих правил, контроль за їх виконанням здійснює уповноважений підрозділ Національної поліції у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування та посадові особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у частині контролю за станом благоустрою та утримання майданчиків для паркування (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування). Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт та утримання майданчиків для паркування здійснюються з дотриманням вимог законодавства, державних будівельних норм, стандартів, технічних умов, інших нормативних документів та цих Правил (п. 11) . За визначенням, наведеним у п. 4 Правил паркування транспортних засобів, відведені майданчики для паркування - це майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; спеціально обладнані майданчики для паркування - це майданчики для паркування, що розміщені поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху. За приписами п. 12 цих Правил, майданчики для паркування обладнуються відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху. Відведені майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної. Відповідно до Додатку 1 Правил дорожнього руху, відведений майданчик для платного паркування позначається: інформаційно-вказівним знаком 5.38. "Місце для стоянки" або 5.39. "Зона стоянки" , а також табличками до дорожнього знаку 7.14. "Платні послуги" , 7.6.1.-7.6.5. "Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку". Згідно п. п. 10.7.35, 10.7.36 ДСТУ № 4100-2002 "Знаки дорожні", знак 5.38. "Місце для стоянки" повинен застосовуватись для позначення в населених пунктах місць, а поза ними - майданчиків, спеціально відведених для стоянки транспортних засобів. Знак 5.39 "Зона стоянки" повинен застосовуватись для позначення початку, де дозволяється стоянка на проїзній частині або проїзній частині та тротуарі. Знак 5.39, з однією з табличок 7.6.1- 7.6.5, повинен застосовуватись для позначення способу поставлення автомобіля. Згідно із п. 10.9.18. ДСТУ № 4100-2002 "Знаки дорожні", табличка 7.14 "Платні послуги" повинна застосовуватись із знаками 5.38 або 5.39 для позначення стоянкових майданчиків, розташованих за межами проїзної частини, а також для позначення спеціально збудованих "карманів" для стоянки транспортних засобів на проїзній частині дороги, на яких беруть платню за стоянку. Крім того, відведені майданчики для платного паркування обов`язково повинні бути обладнані паркувальними автоматами (технічний пристрій, призначений для сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування з використанням платіжних карток та готівкою) з розрахунку не менш як один автомат на 20 місць для паркування з обох боків уздовж проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та/або інформаційними знаками про можливість і порядок надання послуги "мобільне паркування" (надання користувачеві можливості отримати послуги з користування майданчиками для платного паркування, що оплачуються за допомогою карток попередньої оплати або платіжних інструментів, передбачених законодавством про безготівкові розрахунки, із застосуванням засобів мобільного зв`язку для передачі інформації через захищену комп`ютеризовану систему) (п. п. 13, 14 Правил № 1342) . Згідно із п. 21 цих Правил, на майданчиках для платного паркування у доступному для ознайомлення користувачів місці розміщується інформація про: - оператора (найменування, адреса, контактні телефони) ; - вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування, спосіб оплати (готівковий або безготівковий) .

За приписами ст. 6 Закону України "Про дорожній рух", до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування.

Відповідно до п. 1 розділу 34 ПДР України, лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Синій колір має лінія 1.1, якщо нею позначаються майданчики для паркування, відведені на проїзній частині. Згідно із п. 1.1 цього розділу, вузька суцільна лінія горизонтальної розмітки позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Для доведення правомірності постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КпАП України, з урахуванням доводів позовної заяви, відповідачі мали надати відповідні докази встановлення попереджувальних дорожніх знаків, чого не зробили.

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно із вимогами ст. 293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В силу принципу презумпції невинуватості, що діє в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно із вимогами ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Надані відповідачами докази не підтверджують факт облаштування відведеного майданчика для паркування транспортних засобів відповідними дорожніми знаками про оплатність послуги та обладнання місць для паркування дорожньою розміткою і паркувальними автоматами.

Дійсно, позивачка здійснила зупинку транспортного засобу у районі будинку АДРЕСА_2, тривалістю понад 10 хвилин, що підтверджується наданими до суду фотодоказами. Однак, за відсутності доказів утворення платного відведеного майданчика для паркування транспортних засобів і його облаштування відповідними дорожніми знаками інформаційно-вказівного характеру про платність послуги, дорожньої розміткою чи дорожніми знаками, стверджувати про наявність в діях позивачки умислу, як у формі вини, так і у формі необережності чи недбалості, на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КпАП України, не можливо. Внаслідок того, що в діях позивачки склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КпАП України відсутній, постанова відповідачки від 14 лютого 2020 року підлягає скасуванню.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено ті критерії, якими суд керується при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд враховує те, що звернення позивачки до суду передувало прийняттю відповідачкою рішення від 14 лютого 2020 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КпАП України, оскільки позивачка помилково розцінювала повідомлення до вказаної постанови, як сам акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, на що вказує зміст її позовних вимог і долучення до матеріалів справи вказаного повідомлення, як оскарженого акту.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому для досягнення завдання адміністративного судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, з огляду на те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги, оскільки предметом судового контролю у даній справі, згідно із позовними вимогами ОСОБА_1 , є саме постанова інспекторки з паркування ОСОБА_2 серії ІД № 00072171, перевірка правомірності якої в ході судового розгляду здійснена згідно із вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України на засадах змагальності сторін, а також тому, що право на захист повинно бути ефективним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідачки інспекторки з паркування ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки у ході судового розгляду не здобуто даних, які б вказували на перевищення нею своїх службових повноважень, а також тому, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права у цій категорії спорів не кореспондується ані з вимогами ст. 293 КУпАП, ані з вимогами ст. 286 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, оскільки позивачка судових витрат не понесла, останні стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспекторки з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради ОСОБА_2, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ІД № 00072171 від 14 лютого 2020 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП - закрити.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Т.О. Кудрявцева