Справа № 360/4785/21
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

07 жовтня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4785/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2021 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 30.04.2021 позивач перший раз звернувся до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком, бо 29.05.2021 позивачу виповниться 60 років і його загальний стаж роботи становить 41 рік 3 місяці 19 днів, що підтверджується трудовою книжкою колхозника НОМЕР_1 та трудовою книжкою НОМЕР_2 .

19 травня 2021 року позивач отримав рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсіонного фонду України №1239-31-8/3884 від 18.05.2021 про відмову в призначені пенсії, посилаючись на відсутність у нього необхідного загального стажу для призначення пенсії за віком відповідно до вимог п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з таким рішенням, 26.05.2021 позивач письмово звернувся до Біловодського об`єднаного управління Пенсіонного фонду України (правонаступник Головне управління пенсійного фонду України в Луганській області) з проханням розглянути повторно заяву про призначення пенсії за віком від 30.04.2021 з урахуванням викладених в його зверненні обставин та додав документи.

На його звернення від 26.05.2021 від Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області позивач отримав відповідь від 16.06.2021, в якій роз`яснено, що до його загального стажу роботи не зараховано періоди з 23.03.1982 по 20.07.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им.В.И. Ленина» (мовою оригіналу ) відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_2 через відсутність печатки після запису про звільнення, а довідки № 311 от 10.03.2021 про заробітну плату від 10.03.2021 №312, про правонаступництво від 10.03.2021 р. №331, про період роботи які видані «ЧАО «Луганський патронный завод» (мовою оригіналу ) не будуть взяті Головним управління пенсійного фонду України в Луганській області до уваги при обчислені стажу роботи, бо вони видані підприємством яке зареєстровано на території непідконтрольній владі.

24.06.2021 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком та додав певні документи. За результатами розгляду заяви Головним управлінням пенсійного фонду України в Луганській області було призначено пенсію за віком з 30.05.2021.

15.07.2021 на прохання позивача була видана роздруківка з електронної пенсійної справи № 61 щодо алгоритму розрахунку та взятий до розрахунку пенсії за віком стаж роботи в певні періоди трудової діяльності. Ознайомившись з періодами трудової діяльності які були враховані до страхового стажу, який загалом дав право на призначення пенсії, позивач дізнався, що Головним управлінням пенсійного фонду України в Луганській області не враховано до загального страхового стажу такі періоди моєї роботи:

- з 23.03.1982 по 15.07.1984 на «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им.В.И. Ленина» (мовою оригіналу ) на посаді токаря 4 розряду;

- 16.07.1992 по 01.08.1993 на «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им.В.И. Ленина» (мовою оригіналу ) на посаді токаря 5 розряду;

- 02.08.1993 по 01.01.1999 в КСП «Зоря» механізатором.

Що разом складає 8 років 7 місяців 9 днів загального стажу роботи, який безпідставно не було взято до розрахунку страхового стажу роботи для призначення та нарахування пенсії відповідно.

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якій просив зарахувати до мого загального страхового стажу періоди роботи:

- з 23.03.1982 по 15.07.1984; 16.07.1992 по 01.08.1993; 02.08.1993 по 01.01.1999.

За результатами розгляду поданої заяви, відповідачем було зараховано період роботи з 15.07.1984 по 15.07.1992 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им.В.И. Ленина» ( мовою оригіналу ), але відмовлено в зарахуванні до загального стажу для обчислення пенсії періодів роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 01.08.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им.В.И. Ленина» ( мовою оригіналу) про що йдеться у відповіді від 19.08.2021 на заяву від 22.07.2021.

Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування до загального стажу періодів роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 01.08.1993 під час призначення та обчислення пенсії за віком позивач вважає протиправними.

Враховуючи вищенаведене позивач просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неврахування до загального стажу при обчисленні призначеної пенсії за віком періодів роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 01.08.1993, протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до загального стажу періоди роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 01.08.1993, починаючі з дня призначення пенсії за віком а саме з 30.05.2021.

Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 36-37).

28.09.2021 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне.

24.06.2021 ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (відділ обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління) з заявою про призначення пенсії за віком.

За наслідками розгляду заяви позивача від 24.06.2021 та наданих ним документів 01.07.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішенням № 61 позивачу призначено пенсію за віком з 30.05.2021, страховий стаж якого склав 29 років 00 місяць 10 днів.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було зараховано період роботи з 15.07.1984 по 15.07.1992 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В.И. Ленина», який зараховано на підставі членського квитка профспілки за той час, за який наявні відмітки про сплату членських внесків.

До загального стажу не враховано період роботи саме за записами трудової книжки з 23.03.1982 по 20.07.1993, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_3 відсутня печатка після запису про звільнення.

Також, після надходження на запит відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області архівних довідок комунальної установи Трудовий архів територіальних громад Біловодського району від 22.07.2021 №№ 02-15/326, 02-15/327, 02-15/328 у серпні 2021 року була приведена у відповідність пенсійна справа позивача шляхом зарахування періоду роботи з 09.08.1993 по 31.12.1998. Після зарахування періодів роботи страховий стаж позивача склав 34 років 03 місяць 27 днів. Не зарахованими залишаються періоди роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 01.08.1993.

Будь-яких документів на підтвердження періодів роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 01.08.1993 позивачем відповідачу надано не було.

Вважаємо, що факт порушення відповідачем чинного законодавства в межах спірних правовідносин відсутній, оскільки законодавством чітко визначено процедуру, за якою провадиться призначення, перерахунок пенсії, а тому покладення обов`язку на відповідача діяти не у відповідності до Порядку, означає спонукання до порушень способу, що визначений законодавством.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а. с. 6-7).

24.06.2021 позивач звернувся до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком (а. с. 67-68).

За наслідками розгляду заяви позивача від 24.06.2021 та наданих ним документів 01.07.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішенням № 61 позивачу призначено пенсію за віком з 30.05.2021, страховий стаж якого склав 29 років 00 місяць 10 днів (а. с. 75-76).

Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу призначено пенсію за віком без врахування періоду роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 01.08.1993, з 09.08.1993 по 01.01.1999 (а. с. 76).

22 липня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про перерахунок пенсії, відповідно до якої просив перерахувати пенсію за віком з урахуванням періоду стажу з 23.03.1982 по 15.07.1984, з 16.07.1992 по 01.08.1993, з 02.08.1993 по 01.01.1999 за записами трудової книжки (а. с. 28-29).

У зв`язку з уточненням даних в електронній пенсійній справі, 19.08.2021 Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області проведено перерахунок пенсії позивача та зараховано період роботи з 09.08.1993 по 03.03.2000 (а. с. 76-77).

Листом від 19.08.2021 №3269-3187/Б-02/8-1200/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області на звернення позивача повідомили, що для зарахування періодів роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 01.08.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В. И. Ленина» пропонують підтвердити зазначені періоди роботи показаннями свідків (пункт 18 Порядку) або звернутися до суду (а. с. 30-32).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 позивач, у період з 23.03.1982 по 20.07.1993 працював в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В. И. Ленина» (а.с.6-8).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XIІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до статей 80, 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Відповідач, відмовляючи в зарахуванні періоду роботи позивача з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 20.07.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В. И. Ленина», посилається на те що, у трудовій книжці відсутня печатка про звільнення.

Суд дослідивши трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 зазначає, що записи щодо періоду роботи позивача в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В.И. Ленина» з 23.03.1982 по 20.07.1993, виконано відповідно до вимог Інструкції № 58, тобто акуратно, кульковою ручкою, у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону зазначені, записи містять необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи та посилання на відповідні накази, на підставі яких такі записи було внесено, а також наявний запис про звільнення, але відсутні печатка підприємства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (чинної на час звільнення позивача у вказаному періоді) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки посадовими особами підприємства, на якому позивач працював, не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту позивача.

Щодо наданих додаткових документів на підтвердження трудового стажу, суд зазначає.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Україною, відповідно до Закону № 1207-VII та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Суд приймає до розгляду надану позивачем архівну довідку від 10.03.2021 №331 щодо періоду роботи з 23.03.1982 по 20.07.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В. И. Ленина», яка видана установою, що здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України (а. с. 24).

Таким чином, суд приймає до розгляду зазначені документи для визначення стажу позивача у спірні періоди його роботи.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі документи.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка та подана позивачем довідка містить усі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

Крім того, статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Таким чином, довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

З урахуванням наведеного, за наявності запису у трудовій книжці позивача, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував період роботи позивача з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 20.07.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В.И. Ленина» до загального стажу позивача при вирішенні питання про призначення пенсії.

Крім того, щодо дати, з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії з зарахуванням позивачу до загального стажу спірних періодів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії використовується як спосіб відновлення порушеного права у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії позивачу протиправно не було враховано всі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховано збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 02 квітня 2018 року (справа № 306/48/16-а), від 05 червня 2018 року (справа № 275/593/17) та від 16 грудня 2019 року (справа № 308/2129/17).

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу 30.05.2021 призначено пенсію, не зарахувавши до загального стажу спірного періоду, щодо якого суд дійшов висновку зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи та перерахунку пенсії.

Слід зазначити, що стаття 98 Закону № 1788-ХІІ передбачає, що перерахунок пенсії проводиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Частиною другою цієї норми встановлено, що якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами Закону № 1788-ХІІ. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Оскільки відповідачем на день призначення пенсії було порушено право позивача на отримання пенсії у повному розмірі, із зарахуванням до страхового стажу роботи спірного періоду, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для здійснення перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу роботи спірного періоду саме 30.05.2021.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 20.07.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В.И. Ленина» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до загального стажу роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 20.07.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В.И. Ленина», здійснивши перерахунок позивачу пенсії з 30.05.2021.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн (а. с. 5).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 908,00 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 241-246, 250, 255, 262, 263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 20.07.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В.И. Ленина».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код: 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) період роботи з 23.03.1982 по 14.07.1984 та з 16.07.1992 по 20.07.1993 в «Ворошиловградском Ордена Трудового Красного Знамени станкостроительном заводе им. В.И. Ленина» здійснивши перерахунок позивачу пенсії з 30.05.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код: 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Ірметова