Справа № 420/10831/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В. за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Яценка І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, в якому просив стягнути із Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 215821,73 грн., які в тому числі складаються з суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2018 року по 05 лютого 2019 року грудня 2018 року у розмірі 88581,36 грн. та інфляційних втрат в розмірі 127240,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 вересня 2016 року на засіданні Верховної Ради України було ухвалено Постанову № 3581-2, якою було звільнено ОСОБА_1 із посади судді Київського районного суду м.Одеси за порушення присяги. Наказом голови Київського районного суду м.Одеси № 18-ос від 18.10.2016 року позивача відраховано зі штату суддів Київського районного суду м.Одеси на підставі вищевказаної Постанови Верховної Ради. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі №800/532/16, яке набрало законної сили 13 листопада 2018 року, було визнано незаконною та скасовано Постанову Верховної Ради України №1603-VІІІ від 29 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 із посади судді за порушення присяги. Позивач зазначив, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ТУ ДСА в Одеській області та стягнуто на його користь суддівську винагороду з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року у розмірі 535706,32 гривень. Тобто, за один день вимушеного прогулу позивач отримав 1054,54 гривень. 05 лютого 2019 року Вищою радою правосуддя України було ухвалено рішення, яким ОСОБА_1 було звільнено із посади судді Київського районного суду м.Одеси. Виходячи з вищенаведеного, вимушений прогул ОСОБА_1 додатково тривав з 13 листопада 2018 року до 05 лютого 2019 року, що складає 84 дні. Тобто, суддівська винагорода, яка має бути виплачена позивачу, складає 88581,36 гривень. Крім того, вказував позивач, внаслідок незаконної невиплати суддівскої винагороди з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року та з 13.11.2018 року по 05.02.2019 року він зазнав інфляційних втрат у розмірі 127240,37 гривень. При цьому, позивач посилався на норми ч.1 ст.235 КЗпП України, ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положення ст.625 ЦК України.

Відповідач позов ОСОБА_1 не визнав, 15.07.2021 року подав на нього відзив, який обґрунтований наступним. Відповідач вважав безпідставним твердження позивача про автоматичне поновлення його на роботі у разі скасування Постанови Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 , оскільки в рішенні Верховного Суду від 11.05.2018 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, не йшлося про поновлення позивача на посаді та виплату заборгованості за вимушений прогул. Отже питання поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Київського районного суду м.Одеси Верховним судом не вирішувалося. Відповідач вказував, що підставою для нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди є наказ голови Київського районного суду м.Одеси, і оскільки з 13.11.2018 року до 05.02.2019 року до ТУ ДСА України в Одеській області не надходило наказів голови Київського районного суду м.Одеси про виплату грошової компенсації за час вимушеного прогулу, підстави для її виплати відсутні. Також відповідач зазначив, що виходячи з приписів ч.1 ст.53 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст.126 Конституції України повноваження судді припиняються у разі досягнення суддею шістдесяти п`яти років. При цьому, 07.10.2018 року позивачу виповнилося шістдесят п`ять років, а тому підстави для виплати йому суддівської винагороди за період з 13.11.2018 року по 05.02.2019 року відсутні. Також відповідач послався на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою КМ України від 03.08.2011 року № 845, згідно яких виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів здійснюється Державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0501150.

Ухвалою від 29.06.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.07.2021 року о 12:00 год.

Ухвалою від 21.07.2021 року, постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, витребувано з Одеського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи № 420/6391/18 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, що містять довідку ТУ ДСА України в Одеській області від 15.10.2020 року №5-2839/20, для їх огляду у судовому засіданні.

Ухвалою від 21.07.2021 року, постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 21.07.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 13 вересня 2021 року о 15 год. 30 хв.

Ухвалою від 13.09.2021 року, постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, позивачу відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

Для надання позивачем з дозволу суду додаткових письмових пояснень та подання відповідачем на вимогу суду додаткової інформації у судовому засіданні 13.09.2021 року оголошено перерву до 28.09.2021 року до 12:00 год.

У судове засідання, призначене на 28.09.2021 року з`явилися сторони.

Позивач та представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з наведених у позові підстав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1603-VІІІ ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського районного суду м.Одеси за порушення присяги судді.

На підставі вищевказаної Постанови Верховної Ради України наказом голови Київського районного суду м.Одеси від 18.10.2016 року № 18-ос ОСОБА_1 відраховано зі штату суддів Київського районного суду м.Одеси.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі №800/532/16, яке набрало законної сили 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Верховної ради України з розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м.Одеси за порушення присяги на позачерговому засіданні Верховної Ради України 29.09.2016 року. Визнано незаконною та скасовано Постанову Верховної Ради України №1603-VІІІ від 29 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м.Одеси у зв`язку з порушенням присяги судді. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2018 року, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі №800/532/16 залишено без змін.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 05 лютого 2019 року № 329/0/15-19 ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Київського районного суду міста Одеси на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 420/6391/18 було задоволено позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року в розмірі 535706,32 гривень з вирахуванням належних до сплати податків і зборів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.7 ст.126 Конституції України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, повноваження судді припиняються у разі досягнення суддею шістдесяти п`яти років.

Відповідно до частини 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі за текстом Закон № 1402-VIII), чинного на момент набрання законної сили рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі №800/532/16, повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

Згідно частини 3 ст.120 Закону № 1402-VIII суддя не може здійснювати правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

Відповідно до частини 1 ст.125 Закону № 1402-VIII припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

Аналогічну норму щодо звільнення судді з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років містила ч.1 ст.113 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, який був чинним на момент прийняття Постанови Верховної Ради України №1603-VІІІ від 29 вересня 2016 року.

Таким чином, з наведених вище положень Закону № 1402-VIII випливає, що з наступного дня після досягнення суддею шістдесяти п`яти років він не може здійснювати правосуддя, повноваження судді припиняються, що є підставою для припинення з ним трудових відносин відповідним судом.

Після припинення з суддею трудових відносин він не може отримувати суддівську винагороду, а відповідно і середній заробіток за час вимушеного прогулу не може бути стягнутий на користь судді за період після досягнення ним шістдесяти п`яти років, оскільки такий період не може вважатися вимушеним прогулом.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з 13.11.2018 року по 05.02.2019 року у розмірі 88581,36 грн задоволенню не підлягають, оскільки 07.10.2018 року позивач досяг шістдесяти п`яти років.

При цьому суд вважає, що положення ч.4 ст.78 КАС України щодо звільнення від доказування обставин, встановлених рішенням суду, зокрема, в адміністративній справі № 420/6391/18, що набрало законної сили, у якій брали участь ті самі особи, не підлягають застосуванню у даній справі, оскільки йдеться не про встановлені судом фактичні обставини, а про різне тлумачення та застосування норм права.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Положення ст.625 ЦК України, на які посилається позивач, на думку суду, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Вказана норма міститься у Книзі 5 Цивільного кодексу України «Зобов`язальне право».

Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Однак, трудові відносини та відносини проходження публічної служби є відмінними від цивільних правовідносин, що виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України.

Крім того, згідно ч.1 ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Слід зазначити, що питання компенсації працівникам втрат від інфляції врегульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі за текстом Закон № 1282-XII) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою КМ України від 17.07.2003 року № 1078 (далі за текстом Порядок № 1078).

Відповідно до ст.2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1078 до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Оплата працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, що передбачено підпунктом «з» пункту 1 вказаного Порядку.

Згідно пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Таким чином, з системного аналізу наведених вище норм, що регулюють виплату індексації грошових доходів населення та положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 випливає, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є разовою виплатою, що обчислюється з середньої заробітної плати, не відноситься до об`єктів індексації.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 02.11.2016 року по 13.11.2018 року, за який на користь позивача було стягнуто судовим рішенням середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Стягнення на користь позивача інфляційних втрат за період з 14.11.2018 року по 05.02.2019 року також є неможливим, оскільки за вказаний період суд відмовляє позивачу у стягненні суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, а тому й інфляційні втрати за цей період не підлягають нарахуванню за відсутності об`єкта індексації.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, проаналізувавши доводи сторін та надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, ст.ст. 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (адреса: вул.Бабеля, буд.2, м.Одеса, 65005, ) про стягнення грошових коштів у розмірі 215821,73 грн (двісті п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять одна гривня 73 копійки), які складаються з суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з 13.11.2018 року по 05.02.2019 року у розмірі 88581,36 грн та інфляційних втрат у розмірі 127240,37 грн відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 08 жовтня 2021 року.

Суддя: В.В.Андрухів

.