Справа № 340/2746/19
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 340/2746/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,
за участю секретаря судового засідання Цвєткової К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року (суддя у 1 інстанції Брегей Р.І.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, скасування наказу та стягнення коштів і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової Частини НОМЕР_2 щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності та утримання з останнього 30849,43грн.;

- зобов`язати відповідача скасувати наказ №791 від 21.06.2017 року командира Військової Частини НОМЕР_2 «Про результати розслідування по факту втрати речової служби» (з основної діяльності);

- стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті кошти в розмірі 30849,43грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за користування незаконно стягнутими кошти в розмірі 6073,15грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2190,70грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 30000,00грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Військової Частини НОМЕР_2 від 21 червня 2017 року №791 про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності. Стягнуто з Військової Частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 30849,43 грн. Стягнуто з Військової Частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 3000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено у задоволенні.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в ході проведення розслідування за фактом втрати інвентарного майна встановлено, що позивачем під час проходження військової служби було втрачено інвентарне речове майно та не встановлено обставин, які б виключали матеріальну відповідальність військовослужбовця. Зазначено, що позивач самостійно подав рапорт вх. №8218, в якому визнав втрату речового майна та просив утримати з його грошового забезпечення суму завданої шкоди. Саме на підставі такого рапорту з позивача було утримано грошові кошти. Також встановлені обставини судом першої інстанції суперечать зробленим ним висновкам, зокрема, суд встановив, що позивачем дійсно було втрачено інвентарне речове майно, яке ввірене йому в тимчасове користування, про що останній при накладенні на нього матеріальної відповідальності не заперечував, проте суд частково задовольнив позов лише на основі слів позивача, які не підтверджуються жодними доказами. При цьому, позивач пропустив місячний строк звернення з позовом до суду та поважних підстав для поновлення такого строку не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи слідує, що з 24 січня 2011 року по 26 червня 2017 року я проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 на різних посадах.

26 червня 2017 року позивач був звільнений в запас зі Збройних Сил України за

пунктом «Б» (за станом здоров`я) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та відповідно до наказу № 131

від 26 червня 2017 року командира військової частини НОМЕР_2 виключений зі списків частини.

20 квітня 2017 року позивач подав по команді рапорт (вхідний № 4772 від 24 квітня 2017 року) на ім`я командира кулеметного відділення групи вогневої підтримки 4 загону про те, що в період з 31 травня 2014 року по 22 вересня 2014 року в ході виконання бойових завдань, внаслідок дій незаконних збройних формувань, позивачем було втрачено наступне речове майно:

- бронежилет BRUNO;

- кашкет польовий;

- панама польова;

- шапка - феска;

- костюм літній - бойовий (в комплекті з м`якими наколінниками та налокітниками);

- светр з матеріалу типу Polastec «фліс»;

- костюм (куртка та штани) демісезонний бойовий;

- костюм утеплювач Тепло Cool;

- рукавиці теплі;

- плащ накидка типу «Пончо»;

- сорочка бойова;

- куртка - утеплювач Softshell;

- сітка протимоскітна;

- гольф для шиї;

- рукавички тактичні;

- окуляри-маска тактичні;

- килимок поліуретановий;

- балаклава вогнезахисна.

На підставі вказаного рапорту відповідачем наказом №506 від 24 квітня 2017 року призначено розслідування стосовно позивача, за результатами якого останнього визнано винним у втраті військового майна та притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму 30849,43грн.

Наказом №791 від 21.06.2017 року притягнуто ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у сумі 30849,43грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на приписи ч. 1 ст. 308 КАС України, предметом розгляду апеляційної скарги є рішення суду в частині задоволених позовних вимог, з чим не погодився відповідач в поданій апеляційній скарзі.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі Положення № 243/95).

Відповідно до п. 2 Положення № 243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.

Згідно із п. 13 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно із п. 16 Положення № 243/95 розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.

Розслідуванням повинно бути встановлено:

- в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

- якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

- вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших

- нормативних актів при цьому було порушено;

- умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

- чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

-умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункти 17-19 Положення № 243/95).

Відповідно до п. 37 Положення № 243/95 матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Так, висновком службового розслідування від 22.05.2017 року встановлено, що командир кулеметного відділення групи вогневої підтримки 4 загону старший сержант ОСОБА_1 свідомо, діючи добровільно, допустив втрату закріпленого за ним військового майна, внаслідок чого заподіяв шкоду державі на суму 30849,43грн.

Разом з тим, на думку колегії суддів службовим розслідуванням не підтверджено вину позивача щодо втрати майна, зокрема, не доведено, що позивач дійсно умисно допустив втрату закріпленого за ним військового майна.

Також під час судового розслідування було залишено поза увагою пояснення позивача, в яких він зазначив, що майно було знищено під час артилерійського обстрілу з боку незаконних збройних формувань в період виконання бойових завдань в районі населеного пункту Амвросіївка. Вказані обставини на думку позивача міг підтвердити сержант ОСОБА_2 . Водночас, відповідач під час проведення службового розслідування не надав оцінки таким поясненням позивача, що свідчить про неповне та необ`єктивне проведення такого розслідування.

Стосовно доводів скаржника про те, що позивач самостійно подав рапорт вх. №8218, в якому визнав втрату речового майна та просив утримати з його грошового забезпечення суму завданої шкоди та саме на підставі такого рапорту з позивача було утримано грошові кошти, колегія суддів зазначає наступне.

Так, під час судового розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач зазначив, що останній дійсно подав рапорт № 4772 від 24 квітня 2017 року через необхідність звільнення у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Колегія суддів зазначає, що не може перевірити правдивість вказаних обставин з урахуванням спливу значного часу та відсутності доказів на підтвердження цього, водночас подання такого рапорту не звільняло відповідача від проведення службового розслідування в рамках якого повинно було встановити вину у втраті позивачем речового майна, проте як зазначено раніше, висновок службового розслідування не містить обґрунтованих доводів вчиненого позивачем правопорушення.

Також колегія суддів приймає доводи позивача, що в накладній №147 від 01.03.2013 року, відповідно до якої позивач отримав речове майно, відсутній в переліку бронежилет, втрата якого приписується позивачу.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що наказ №791 від 21.06.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки на підставі вказаного наказу з позивача було стягнуто кошти у сумі 30849,43грн., задоволенню також підлягають позовні вимоги щодо стягнення з Військової Частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 30849,43 грн.

Стосовно доводів скаржника про те, що позивач пропустив місячний строк звернення з позовом до суду та поважних підстав для поновлення такого строку не було, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, про притягнення до матеріальної відповідальності позивач дізнався 26.06.2017 року після надання дозволу на утримання з грошового забезпечення у повному обсязі кошти (вартість втраченого майна). Таким чином позивач мав подати позов до суду до 27.07.2021 року.

Водночас як слідує з матеріалів справи, 18 березня 2016 року під час виконання бойового завдання позивач отримав поранення у вигляді мінно - вибухова травма, струс головного мозку зі стійким астенічним синдромом, вегето - судинна нестійкість, гостре акубаротравматичне ураження обох вух у вигляді гострої двобічної сенсоневральної приглухуватості.

У зв`язку з отриманою травмою позивач тривалий час на протязі 2016-2018 років

та в подальшому проходив лікування, реабілітації та огляди в військово - лікарських комісіях, та в червні 2017 року через стан свого здоров`я був змушений звільнитись з військової служби. При цьому, позивач продовжував лікування і після звільнення.

Вказані обставини підтверджуються наступники документами: копією посвідчення інваліда, копією виписки № НОМЕР_3 з акту огляду медико соціальної експертної комісії, копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого від 04.12.2017 року, копією довідки №5795/297 медико-соціального центру ветеранів війни про перебування на стаціонарному лікуванні з 02.09.2017 року по 16.09.2017 року, копією свідоцтва про хворобу №199-н, копією довідки Кіровоградського обласного госпіталю для ветеранів війни №10 від 15.01.2017 року про перебування на стаціонарному лікуванні, копією довідки військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 21.06.2016 року про поранення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З наведеного слідує, що до і після звільнення позивача останній проходив лікуванню через отриманні тяжкі порання під час виконання службових обов`язків, що унеможливило останнього звернутися своєчасно з позовом до суду, проте такі підстави, на думку суду, є поважними для поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Стосовно задоволених позовних вимог щодо стягнення з Військової Частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 3000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 5 статті 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України) (п.57).

Таким чином, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, колегія суддів зазначає, що неповнота проведення службового розслідування фактично є неповагою до прав людини, що спричинила негативні наслідки для позивача, з урахування і так його тяжкого стану здоров`я через поранення, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000,00грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров