Справа № 160/9414/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року Справа № 160/9414/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
11.06.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у якому позивач просить суд:
Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не було зараховано до роботи у шкідливих умовах за Списком № 1 та за Списком № 2 увесь період роботи ОСОБА_1 на перелічених вище професіях, що й змушує позивача звертатись до суду з цим позовом з метою захисту своїх соціальних прав та гарантій.
Позивач вказує, що записами в його трудовій книжці, наданою ним відповідачу довідкою, що підтверджує пільговий стаж роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 та за Списком № 2, а також висновками, зробленими відповідачем, позивач вважає доведеним той факт, що в період часу з 04 вересня 1984 року по 13 листопада 1984 року включно та з 17 вересня 2010 р. по 30 квітня 2016 р. включно, він виконував роботу із шкідливими умовами праці і ці умови та робоче устаткування не змінювалися протягом всього періоду його роботи на підприємстві, зазначеному у трудовій книжці, а професії позивача, за умовами роботи підпадали під Список № 1 та Список № 2.
Позивач звертає увагу, що на сьогоднішній день АТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», не має у своєму штатному розкладі працівників ані керівника відділу кадрів, ані головного бухгалтера, у зв`язку з чим, усі довідки, що видаються підприємством, підписуються його керівником головою правління, що узгоджується з чинним порядком надання довідкової інформації підприємством колишнім працівникам підприємства. Таким чином, на думку позивача, відповідачем протиправно та незаконно не було зараховано до стажу моєї роботи в шкідливих умовах за Списком № 1 та за Списком № 2 увесь період його роботи, зазначений вище, що дає йому право на призначення та виплату пільгової пенсії.
Позивач наголошує, що очевидна, на його погляд, невідповідність дій відповідача вимогам законів та Конституції України, змушує позивача звертатись до суду з метою захисту його соціальних прав від порушень з боку відповідача, шляхом зобов`язання відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату позивачу пенсії на пільгових умовах з 02 квітня 2021 року (з моменту досягнення 56 років).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного від 16.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачеві 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідача копію матеріалів пенсійної справи та встановлено строк для їх подання.
Відповідач посилається на те, що до спеціального стажу роботи не враховано періоди військової служби з 26.11.1984 по 10.11.1986, оскільки довідка про військову службу видана на підставі військового квитка. Для зарахування періоду з 26.11.1984 по 10.11.1986 необхідно надати військовий квиток. Також не враховано періоди з 04.09.1984 по 13.11.1984, з 17.09.2010 по 30.04.2016, оскільки пільгова довідка № 138 від 09.04.2021 не відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, оскільки в довідці відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера. Для зарахування періоду з 04.09.1984 по 13.11.1984, з 17.09.2010 по 30.04.2016 необхідно надати уточнюючу довідку про пільговий стаж згідно з Порядком № 637.
На думку відповідача, оскільки пільговий стаж позивача менше 12 років 6 місяців, необхідних для призначення пенсії, а також позивачем не надані додаткові документи, які б підтверджували пільговий стаж, то право на призначення пенсії на пільгових умовах відсутнє.
Відповідачем також звернута увага, що при розгляді справи необхідно врахувати обставини, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян. З огляду на вищезазначене Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає, що його дії є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 18.09.2000 Вільногірським МУ УМВС України в Дніпропетровській області.
06.05.2021 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №10 (сервісного центру) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2021 №39 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яке мотивовано тим, що пенсійний вік, визначений п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 55 років. Вік заявника 56 років. Необхідний страховий стаж, визначений п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 12 років 06 місяців. Пільговий стаж особи 04 роки 08 місяців. За результатами розгляду доданих документів до страхового стажу не зараховано:

- період військової служби з 26.11.1984 року по 10.11.1986 року, оскільки довідка про військову службу видана на підставі військового квитка;

- періоди з 04.09.1984 року по 13.11.1984 року та з 17.09.2010 року по 30.04.2016 року, оскільки пільгова довідка № 138 від 09.04.2021 року не відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера).

В значеному рішенні також було вказано, що для зарахування до страхового стажу періоду військової служби з 26.11.1984 року по 10.11.1986 року необхідно надати військовий квиток; для зарахування до пільгового стажу періодів з 04.09.1984 року по 13.11.1984 року та з 17.09.2010 року по 30.04.2016 року необхідно надати уточнюючу довідку про пільговий стаж згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату 03.04.2025 року.

Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом встановлено, що позивач навчався та працював, зокрема:

- 1980-1984 роки навчання в Верхньодніпровському металургічному технікумі (диплом ГТ-1 №169243 від 28.06.1984);

- Верхньодніпровський гірничо-металургійний комбінат:

- 04.09.1984 прибув по направленню Управління кадрів и навчальних закладів МЦМ СРСР та зарахований на виробництво №1 слюсарем по ремонту металургійного та цементного обладнання 4 розряду (наказ №586 від 04.09.1984);

- 13.11.1984 звільнений за п.3 ст.36 КЗпП УРСР (наказ №738 від 13.11.1984);

- 26.11.1984-10.11.1986 служба в лавах Радянської Армії (в/б НУ №5354139 від 06.06.1984);

- Філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН»:

- 17.09.2010 переведений в тому ж виробництві водієм автотранспортних засобів 1 класу, вантажний автомобіль по перевезенню гірської маси БелАЗ г/п 40т відділення автомобілів БелАЗ дільниці гірсько-технологічного транспорту в кар`єрі (наказ №273к від 11.09.2010);

- з 05.05.2011 філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН» перейменована на філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН»;

- 01.03.2015 переведений в тому ж виробництві водієм автотранспортних засобів вантажний автомобіль по перевезенню гірської маси в кар`єрі 1 категорії дільниці гірсько-технологічного транспорту в кар`єрі (наказ №119п від 02.03.2015);

- з 24.03.2015 найменування підприємства філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН» змінено на філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС»;

- 30.04.2016 звільнений у зв`язку з переведенням в ТОВ «Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат» за п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №109п від 28.04.2016)

Згідно з розрахунку стажу ОСОБА_1 за пенсійному справою 39 (форма РС-право) до страхового стажу вищевказані періоди роботи зараховані наступним чином:

- 01.09.1980-28.06.1984 (03р. 09міс. 28дн. навчання у вищих/середн.ВЗ);

- 04.09.1984-13.11.1984 (00 р. 01міс. 00дн.);

- 17.09.2010-21.09.2012 (02р. 01міс. 00дн.);

- 22.09.2012-23.09.2012 (00р. 01міс. 00дн.);

- 24.09.2012-30.04.2016 (03р. 08міс. 00дн.);

Всього «стаж на право» позивача складає 38 роки 00 місяців 16 днів. Пільговий стаж за Списком №2 04 роки 08 місяців.

В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність необхідного пільгового стажу (Список №2) не менше 12 років 06 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не зарахував до страхового стажу та до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_2 , зокрема, періоди роботи останнього з 04.09.1984 по 13.11.1984 та з 17.09.2010 по 30.04.2016, посилаючись на те, що оскільки пільгова довідка № 138 від 09.04.2021 року не відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера).

За нормами ч.2 ст.114 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за №1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком №1 та/або Списком № 2.

Відповідачем не оспорюється віднесення професій, за якими працював позивач у спірний період до Списку №1 та Списку №2 відповідно. З оскаржуваного рішення вбачається, що єдиною підставою для неврахування періодів роботи стала невідповідність довідки № 138 від 09.04.2021 року вимогам Порядку №637, а саме: відсутність підписів начальника відділу кадрів та головного бухгалтера.

Суд наголошує, як вже зазначено вище, норми чинного законодавства надають перевагу записам трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Так, на час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Відповідно до п.1.2 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Згідно пунктом 4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З аналізу наведених положень вбачається, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

В подальшому наведені норми були перенесені в Інструкцію про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58).

Крім того, відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірний період роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_3 , засвідчені підписами уповноваженої особи та містять відповідні печатки, відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать про те, що позивач працював у вказаний період.

Судом в ході судового розгляду не встановлено, що в основу оскаржуваного рішення відповідача не були покладені зауваження до заповнення в трудовій книжці спірних періодів роботи позивача з 04.09.1984 по 13.11.1984 та з 17.09.2010 по 30.04.2016.

Таким чином, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Тобто, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей з посиланням на дати та номери відповідних наказів, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим відсутність підписів начальника відділу кадрів та головного бухгалтера в уточнюючій довідці не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.

В додатку 5 до Порядку №637 визначена форма Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої довідка має містити три підписи посадових осіб: керівника, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера.

Суд звертає увагу, що довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності від 09.04.2021 №138, видана ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», щодо спірних періодів підписана однією особою Головою правління ОСОБА_3 .

При цьому, частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною 2 статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу.

Таким чином, в силу ч.3 ст.7 КАС України, суд вважає, що підлягають застосуванню норми правового акту, який має вищу юридичну силу Господарського кодексу України.

Разом із тим, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 №638/18467/15-а сформував правову позицію, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» листом від 03.12.2019 №183 повідомило Вільногірському відділу обслуговування громадян (сервісному центру) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, що право підпису на документах вказаного підприємства надано керівнику підприємства Шелемесі В.В. відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС».

Тобто, у суду відсутні підстави вважати, що довідка від 09.04.2021 №138, видана ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», підписана неуповноваженою на те особою.

Суд наголошує, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Отже, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірний період роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , засвідчені підписами уповноваженої особи та містять відповідну печатки, відтак відсутні підстави для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Оскільки у позивача наявна трудова книжка з відповідними записами про стаж роботи у спірний період, позивачу не потрібно додатково підтверджувати пільговий стаж роботи довідками з місця роботи або архівних установ.

Суд також зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_4 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 04.09.1984 по 13.11.1984 у Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінату та з 17.09.2010 по 30.04.2016 у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН» (після перейменування у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН»).

Суд звертає увагу на положення частини 2 статті 9 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом із цим, суд наголошує, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах мотивоване відповідачем також неможливістю зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду військової служби з 26.11.1984 року по 10.11.1986 року, оскільки довідка про військову службу видана на підставі військового квитка.

Так, пунктом 6 Порядку №637, зокрема, визначено, що для підтвердження військової служби, приймаються військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони.

Із наявної у матеріалах справи довідки виданої позивачу Верхньодніпровським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 29.03.2021 №47 вбачається, що ОСОБА_1 ,1965р.н. дійсно проходив службу у Збройних Силах з 26.11.1984 по 10.11.1986. У якості підстави видавником довідки зазначено: військовий квиток НОМЕР_4 .

Проте, суд звертає увагу, що норми Порядку №637 не містять застережень щодо зазначення військовими комісаріатами, військовими частинами і установами системи Міноборони у якості підстави видачі довідки про військову службу військового квитка. Водночас, позивач не може відповідати за правильність оформлення Верхньодніпровським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки зазначеної довідки.

Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 внесений запис №8 про те, що у період з 26.11.1984 по 10.11.1986 позивач проходив службу в лавах Радянської Армії з наявним посиланням на військовий квиток НОМЕР_4 від 06.06.1984.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі №513/1195/16-а, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звільнений з Верхньодніпровського гірничо-металургійного комбінату з посади слюсаря по ремонту металургійного та цементного обладнання 4 розряду (віднесення вказаної професії до тих, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідачем не оспорюється) п.3 ст.36 КЗпП УРСР, тобто у зв`язку з призовом ОСОБА_1 на військову службу.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду наведену правову позицію на законодавчо визначений пріоритет записів трудової книжки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоду військової служби з 26.11.1984 по 10.11.1986.

Отже, враховуючи вищенаведене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії позивачу, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з дотриманням процедури винесення рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.05.2021 №39 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах та необхідність його скасування, а також на підставі ч.2 ст.9 КАС України суд з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоду військової служби в Радянській Армії з 26.11.1984 по 10.11.1986.

Щодо позовної вимоги «зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати пенсію на пільгових умовах у зв`язку з роботою особливо шкідливих умовах праці, відповідно до п. а) ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з моменту досягнення позивачем пенсійного віку, а саме з 02.04.2021», суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок пільгового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок пільгового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 06.05.2021 про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 02.06.2021 року №8, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 681,00 грн.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.05.2021 №39 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з 04.09.1984 по 13.11.1984 у Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінату, та з 17.09.2010 по 30.04.2016 у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН» (після перейменування у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН»), та періоду військової служби в Радянській Армії з 26.11.1984 по 10.11.1986.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.05.2021 про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня нуль копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно