Справа № 440/398/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 р.Справа № 440/398/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

представників сторін: позивача - Продан І.О., відповідача - Сухомлин Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес", Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, по справі № 440/398/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пирятинський Делікатес" (далі по тексту ТОВ "Пирятинський Делікатес", позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі по тексту відповідач, контролюючий орган, податковий орган, ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № від 14.12.2020 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № від 14.12.2020 р.;

- стягнути з Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ТОВ "Пирятинський Делікатес" суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю та необґрунтованістю висновків документальної позапланової виїзної перевірки щодо розбіжностей між видатковою накладною та податковою накладною в частині визначення кількості поставленої ТОВ КВФ "Рома" на користь ТОВ "Пирятинський Делікатес" пшениці, а також щодо завищення сум податку на додану вартість (надалі - ПДВ), яка підлягає бюджетному відшкодуванню, за наслідками господарських взаємовідносин з ТОВ "Фірма "Фідея" з поставки нафтопродуктів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2021 задоволено клопотання представника Головного управління ДПС у полтавській області про заміну відповідача у справі №440/398/21. Допущено заміну відповідача у справі №440/398/21 в особі Головного управління ДПС у Полтавській області () на його правонаступника в особі Головного управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 44057192).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 по справі № 440/398/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський Делікатес" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 14.12.2020 №.

В решті вимог - позов залишено без задоволення.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський Делікатес" (вул. Наглого Марка, буд. 46, с. Дейманівка, Пирятинський район, Полтавська область, 37050, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м.Полтава, 36014, код ЄДРПОУ ВП 44057192) частину судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору, у розмірі 440 (чотириста сорок) грн 38 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 по справі № 440/398/21 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, оскільки встановлені під час проведення перевірки позивача порушення п. 201.1 ст. 201 ПК України в частині наявності розбіжностей в зазначенні одиниці виміру маси поставленої ТОВ КВФ "Рома" на користь ТОВ "Пирятинський Делікатес" пшениці у видатковій та податковій накладних (кг чи т) не дають можливості ідентифікувати господарську операцію та визначити її зміст. Крім того, зауважив, що в порушення вказаної норми (п. 201.1 ст. 201 ПК України) позивач не подав заяву зі скаргою на продавця - ТОВ КВФ "Рома", який допустив помилку при зазначенні вказаних реквізитів (одиниці виміру товару) у видатковій накладній.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 по справі № 440/398/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженням про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 № 281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02.09.2008 за № 805/15496 (далі Інструкція), з огляду на те що положення останньої є обов`язковими лише для суб`єктів господарювання, які займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізації нафти і нафтопродуктів, в той час як відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед видів діяльності позивача відсутні наведені вище види діяльності. У зв`язку з чим вважає, що і ведення журналу вимірювання нафтопродуктів у резервуарах за формою №7 НП, журналу обліку надходження нафтопродуктів (форма №6НП) не є обов`язковим для позивача.

Також вважав необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що відсутність у наданих позивачем товаро-транспортних накладних (далі ТТН) відомостей щодо номеру резервуару, в якому перевозився нафтопродукт та даних щодо його об`єму, свідчить про нереальність господарської операції щодо придбання товарів, так як ТТН є документом, що засвідчує факт перевезення. При цьому зазначив, що наявність в ТТН помилок чи неточностей не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі. Зауважує, що передання позивачу товару та відповідно набуття на нього права власності підтверджується належно оформленими видатковими накладними, доданими до матеріалів справи. Так само позивачем наданими до суду платіжними дорученнями підтверджено оплату позивачем вартості придбаного товару.

Зауважує, що підстави для відмови в задоволенні частини позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення № від 14.12.2020 наведені судом в оскаржуваному рішенні відсутні в акті перевірки та не враховувалися податковим органом при прийнятті останнього, що є порушенням принципів змагальності сторін та диспозитивності, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивача, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог без змін. В обґрунтування своєї позиції вказує, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку обставинам справи та правомірно застосовано до спірних правовідносин приписи Інструкції, оскільки олива базова SN-150 (предмет договору поставки) є специфічним товаром нафтової переробки, який потребує особливих умов транспортування. При цьому зауважив, що посилання на вказану Інструкцію містить сам договір поставки нафтопродуктів №150720-1 від 15.07.2020. У зв`язку з чим, вважає, що судом першої інстанції правомірно зазначено, що позивач не надав доказів обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП, обліку придбаних нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП.

Крім того, з аналізу наданих позивачем до суду товарно-транспортних накладних вбачається, що в них відсутні відомості щодо номеру резервуара, в якому перевозився нафтопродукт, а також дані щодо його об`єму.

З урахуванням викладеного, оцінюючи усі докази по справі в їх сукупності вважає, що суд дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують факт реального здійснення поставки нафтопродуктів від ТОВ «Фірма «Фідея» на користь ТОВ «Пирятинський делікатес».

Представник позивача в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу відповідача, просив залишити її без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 у справі №440/398/21 в частині задоволення позовних вимог - без змін. Вказує на необґрунтованість посилання відповідача на порушення позивачем приписів ст. 201 ПК України та п. 16 Наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», при формуванні податкового кредиту за наслідками купівлі пшениці у ТОВ КВФ "Рома", оскільки при цьому не наведено жодного аргументу з приводу того, яким чином допущена помилка заважала ідентифікувати господарську операцію з ТОВ КВФ «Рома». Крім того, згідно листа МГУ ДФС - Центрального офісу з ОВП №23354/10/28-10-06-11 від 15.10.2015 р. податкова накладна, у табличній частині якої невірно заповнено графи 5.1 та 5.2 (а станом на дату виникнення спірних правовідносин - це графи 4 та 5 відповідно), не вважається такою, що заповнена з порушеннями.

З приводу доводів податкового органу щодо наявності можливості позивача скористатись своїм правом та подати скаргу до контролюючого органу на помилки в обов`язкових реквізитах податкових накладних, позивач вказує, що пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено право платника податків на звернення до контролюючого органу із скаргою, а не обов`язок. При цьому, ці норми не пов`язують право платника податків на формування податкового кредиту із реалізацією таким платником свого права на подання відповідної скарги.

З огляду на викладене стверджує про відсутність жодного обґрунтування, яке спростовувало б висновок суду в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 14.12.2020 №.

13.09.2021 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких наполягала на відсутності у позивача обов`язку ведення обліку нафти із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою «7-НП, оскільки в силу приписів п. 6.1 інструкції такий обов`язок мають лише підприємства, які здійснюють зберігання нафтопродуктів, яким позивач не є. Відсутність у товаро-транспортних накладних відомостей щодо об`єму нафтопродуктів пов`язана зі специфікою методу визначення маси нафтопродукту, який в даному випадку визначено п. 4.2.4.1 інструкції (прямий (ваговий) метод), при застосуванні якого об`єм нафтопродукту не визначається. Крім того, незазначення в товаро-транспортних накладних відомостей щодо номеру резервуару не може визначати рух товару. Також що на даний час відсутня заборгованість ТОВ «Пирятинський делікатес» перед ТОВ «Фірма «Фідея» по операціям з поставки нафтопродуктів.

Враховуючи, що ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2019, якою накладено арешт на оливу базову «SN150», в межах кримінального провадження №00000374 від 30.09.2019, та на яку посилається відповідач в акті перевірки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2019 скасовано, що виключає обґрунтованість доводів відповідача щодо неможливості здійснення господарських операцій з поставки нафтопродуктів між позивачем та ТОВ «Фірма «Фідея» у зв`язку з непідтвердженням походження товару.

29.09.2021 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу позивача, в яких останній наводить доводи, аналогічні тим, що зазначені ним у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, щодо правомірності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції в частині поширення на спірні правовідносини положень інструкції, що заперечується позивачем. Зауважив, що твердження ТОВ «Пирятинський Делікатес» про відсутність у нього місць оптової торгівлі, що на його думку виключає обов`язок ведення журналу за формами №6-ПН та №7-ПН є хибними та такими, що суперечать приписам Інструкції №281.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, з підстав та мотивів, викладених в скарзі, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити, в задоволенні вимог апеляційної скарги відповідача просив відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, з підстав та мотивів, викладених в скарзі, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити, в задоволенні вимог апеляційної скарги позивача просив відмовити.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Пирятинський делікатес" () є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.09.2009, про що вчинено запис за №1 000506 (т. 1 а.с. 34-38). Основним зареєстрованим видом економічної діяльності позивача за КВЕД є: 10.13 Виробництво м`ясних продуктів (основний). Підприємство з 30.09.2009 перебуває на податковому обліку, станом на дату підписання акту перевірки - в Пирятинській ДПІ ГУ ДПС у Полтавській області.

У період з 28.10.2020 по 10.11.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області на підставі направлень від 22.10.2020 №260, 261, 262 та наказу від 08.10.2020 №1807 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Пирятинський делікатес" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, результати якої оформлено актом від 17.11.2020 №2027/16-31-07-03-10/36313601 (т. 1 а.с. 13-24).

Вказаним актом зафіксовано факти порушення ТОВ "Пирятинський делікатес", зокрема:

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 16 Наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної, оскільки завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 64 493,00 грн;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 3 231 584,00 грн.

На підставі висновків вищевказаного акту ГУ ДПС у Полтавській області 14.12.2020 були сформовані податкові повідомлення-рішення:

- №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 64 493,00 грн, застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 32 246,50 грн (т. 1 а.с. 11);

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ в розмірі 3 231 584,00 грн (т. 1 а.с. 12).

Позивач, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, звернувся до суду з цим позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 14.12.2020 №, суд першої інстанції виходив з правомірності формування позивачем за спірний період податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ КВФ "Рома", оскільки факт реальності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України. При цьому суд вважав необґрунтованими посилання відповідача на обставини порушення позивачем положень Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту за наслідками купівлі пшениці у ТОВ КВФ "Рома», з огляду на відсутність вини ТОВ "Пирятинський Делікатес" у допущеній помилці в частині визначення одиниці виміру кількості поставленого товару, а також підтвердження матеріалами справи факту здійснення господарської операції позивача з ТОВ КВФ "Рома" у задекларованих у грошовому виразі обсягах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 14.12.2020 №, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 3 231 584,00 грн за наслідками аналізу господарських взаємовідносин з приводу придбання нафтопродуктів у ТОВ "Фірма "Фідея", суд першої інстанції виходив з того, що усі дії з віднесення позивачем у перевірений період до складу податкового кредиту з ПДВ по операціях з придбання товарів у ТОВ "Фірма "Фідея" за наслідками цих операцій є безпідставними, оскільки позивач не надав доказів обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП, обліку придбаних нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП, а з аналізу наданих суду товарно-транспортних накладних вбачається, що в них відсутні відомості щодо номеру резервуара, в якому перевозився нафтопродукт та дані щодо його об`єму, тобто оцінюючи усі докази по справі в їх сукупності суд дійшов висновку про те, що вони не підтверджують факт реального здійснення поставки нафтопродуктів від ТОВ "Фірма "Фідея" на користь ТОВ "Пирятинський Делікатес".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фактичною підставою для висновків ГУ ДПС у Полтавській області про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п 201.1, 201.2, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, викладених в акті перевірки №2027/16-31-07-03-10/36313601 від 17.11.2020, слугувало твердження податкового органу про оформлення нереальних господарських операцій між ТОВ "Пирятинський делікатес" та його контрагентами ТОВ КВФ "Рома" та ТОВ "Фірма "Фідея".

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками відповідача з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України) цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У пункті 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзац другий пункту 198.6 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). (пункт 201.7 статті 201 ПК України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту, формування від`ємного значення та обов`язок формування податкових зобов`язань обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання та реалізація цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Вказане також закріплене у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі по тексту - Положення № 88), згідно з п. 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов`язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. При цьому, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, при цьому визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, щодо правомірності висновків податкової перевірки щодо завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 64 493,00 грн, за наслідками господарських операцій з ТОВ КВФ "Рома", і як наслідок наявності підстав для прийняття податкового повідомлення - рішення від 14.12.2020 №, колегією суддів встановлено наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 08.07.2020 між ТОВ КВФ "Рома" (продавець/постачальник) та ТОВ "Пирятинський делікатес" (покупець) укладено договір поставки №08/07-2020-КВФР (т. 1 а.с. 99-104), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність (поставляти) покупцеві товар, а саме: пшеницю 4-го класу українського походження насипом врожаю 2020 року згідно накладних на поставку партії товару, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар у порядку та на умовах, встановлених цим Договором (п. 1.1 Договору).

Ціна Товару за одну метричну тону без ПДВ для пшениці 4-го класу - 4 666,67 грн. До вищевказаної ціни Товару також додається ПДВ 20%. Загальна сума (вартість) Договору визначається із суми всіх накладних, що є його невід`ємною частиною. Продавець зобов`язується передати покупцеві товар в узгодженій кількості та асортименті в строк з 08.07.2020 по 22.07.2020 включно з моменту узгодження заявки (п. 3.1, 3.2, 4.1 Договору).

На виконання вимог вказаного договору, як вбачається з видаткової накладної №РН-0000332 від 22.07.2020 постачальником був відвантажений товар - пшениця 4 класу врожаю 2020 року в кількості 69,100 тон на загальну суму 386960,28 грн з ПДВ, сума ПДВ становить 64 493,38 грн (т. 1 а.с. 106).

На підтвердження факту поставки вказаного товару позивачем долучено до матеріалів справи копію залізничної накладної №44672202 від 18.07.2020, номер вагону 95784989, відповідно до якої було перевезено товар пшениця насипом вагою 69750 кг. (т. 1 а.с. 107).

Товар було вивантажено на терміналі ТОВ "ЄВТ Грейн" м. Миколаїв, вул. Айвазовського, буд. 14, про що свідчить лист вказаного підприємства (т. 1 а.с. 108-109).

Оплата товару підтверджується платіжними дорученнями №5799 від 21.07.2020 на суму 6 580 004,70 грн, в тому числі ПДВ 1 096 667,45 грн, №5800 від 21.07.2020 на суму 308 000,00 грн в тому числі ПДВ 51 333,37 грн (т. 1 а.с. 185-186).

На підтвердження обставин правомірності формування податкового кредиту позивач надав зареєстровану податкову накладну від 22.07.2020 №575 на загальну суму 386 960,28 грн, в т.ч. ПДВ - 64 493,38 грн (т. 1 а.с. 105).

Колегія суддів зазначає, що копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

З приводу посилання податкового органу в акті перевірки на допущення позивачем порушення п. 201.2 ст. 201 ПК України, яке полягає у помилці в реквізитах податкової накладної, складеної за наслідками взаємовідносин з ТОВ КВФ "Рома" з приводу придбання пшениці у липні 2020 року, а саме згідно з видатковою накладною РН-00000332 від 22.07.2020 ТОВ КВФ "Рома" реалізовано на користь ТОВ "Пирятинський Делікатес" пшеницю 4 класу врожаю 2020 року в кількості 69,1 т, тоді як у податковій накладній, зареєстрованій в ЄРПН, зазначена кількість 69,1 кг, колегія суддів вважає, що наведені розбіжності в одиницях вимірювання маси товару (тонни/кілограми) жодним чином не випливають на можливість ідентифікації господарської операції та встановлення її змісту, тим більше враховуючи наведені вище документи, якими підтверджується реальність здійснення останньої.

Крім того, відповідно до положень абзацу другого п. 201.1 ПК України у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Тобто, з аналізу наведеної норми слідує, що маса (вага) товару не є обов`язковим реквізитом, який має містити податкова накладна.

Також, як зазначив Верховний Суд в постанові від 22.02.2018 по справі №822/2877/17, наявність у податкових накладних, виписаних за їх наслідками, таких недоліків, як неправильне зазначення кількості товару, не може бути підставою для виключення із податкового обліку позивача сум податкового кредиту за цими накладними. Окремі недоліки податкової накладної, які не впливають на ідентифікацію платників податків, операції, яка була здійснена, не можуть впливати на значення податкової накладної як доказу правомірності формування податкового кредиту.

При цьому слід зауважити, що податкова накладна від 22.07.2020 №575, в якій допущено помилку в частині зазначення одиниці вимірювання маси товару (кілограми замість тонн) була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. Тобто, на стадії реєстрації вказаної податкової накладної у контролюючого органу не виникло жодних сумнівів щодо правильності зазначених в ній реквізитів, а саме ваги товару.

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, висловлену Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 10.07.2020 у справі №803/885/17, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо із інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Щодо посилань відповідача на порушення приписів п. 201.10 ст. 201 ПК України в частині неподання заяви зі скаргою на продавця ТОВ КВФ «Рома», яким, зокрема, допущено помилку при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що подання заяви зі скаргою на продавця, який допустив помилку при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, є правом, а не обов`язком покупця.

У зв`язку з чим посилання податкового органу на порушення позивачем приписів п. 201.10 ст. 201 ПК України у вказаній частині є необґрунтованим.

Крім того, слід зауважити, що п. 201.10 ст. 201 ПК України також містить положення, яким встановлено, що податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, якими підтверджується факт здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ КВФ «Рома», а також необґрунтованість посилань відповідача на неможливість ідентифікації та встановлення змісту такої господарської операції з огляду на невідповідність відомостей, зазначених у податковій накладній (складеній продавцем) відомостям у видатковій накладній в частині визначення одиниці вимірювання маси придбаного товару, колегія суддів приходить до висновку про відсутність з боку позивача порушень вимог ПК України при формуванні податкового кредиту за наслідками купівлі пшениці у ТОВ КВФ «Рома».

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 14.12.2020 №, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для його скасування.

З приводу правомірності податкового повідомлення - рішення від 14.12.2020 №, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 3 231 584,00 грн за наслідками аналізу господарських взаємовідносин з приводу придбання нафтопродуктів у ТОВ "Фірма "Фідея", колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції ТОВ "Пирятинський Делікатес" має ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, виданої ДПС України, сплачено за період з 12.05.2020 по 12.05.2021 (т. 2 а.с. 143-144).

Так, в рамках здійснення вказаного ліцензованого виду господарської діяльності між ТОВ "Пирятинський Делікатес" (покупець) та ТОВ "Фірма "Фідея" (постачальник) було укладено договір поставки нафтопродуктів №150720-1 від 15.07.2020 (т. 1 а.с. 84-91), а саме оливи базової марки SN-150 у кількості 2000 тонн (додаток №103 т.1 а.с. 92).

Предметом даного договору є поставка нафтопродуктів, кількість, асортимент, ціна і терміни поставки яких зазначаються у рахунках, які є невід`ємною частиною цього договору. Сторони можуть узгоджувати кількість, асортимент і ціну товару, умови поставки та оплати в окремих додатках до Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що загальна кількість Товару за даним Договору становить суму кількості поставленого упродовж терміну дії даного договору товару.

Додатком №103 від 15.07.2020 сторони погодили поставку товару - олива базова марка SN-150 в кількості 2000 т, загальна вартість партії поставки становить 31 400 000,00 грн, в тому числі ПДВ 5233333,33 грн (т. 1 а.с. 92).

Так, як встановлено колегією суддів за кодом УКТЗЕД , яким вказаний товар ідентифіковано у податкових накладних, наданих позивачем до матеріалів справи, відповідно до Митного тарифу, встановленого чинним Законом України "Про Митний тариф України" у групі 27 "Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні" товарної позиції 2710 "Нафта або нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід (мінералів), крім сирих; продукти, в іншому місці не зазначені, з вмістом 70 мас. % або більше нафти чи нафтопродуктів, одержаних з бітумінозних порід (мінералів), причому ці нафтопродукти є основними складовими частинами продуктів; відпрацьовані нафтопродукти" підпозиції 2710 19 99 00 значиться - інші мастильні матеріали та інші дистиляти.

Отже, з наведеного слідує, що олива базова SN-150 (предмет договору), що придбавалася позивачем у ТОВ «Фірма Фідея», має певні особливості як транспортування, так і обліку.

Так, єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496 (далі Інструкція).

Ця Інструкції поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Таким чином, враховуючи предмет договору (олива базова марки SN-150) колегія суддів вважає, що положення вказаної Інструкції підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, відповідно до п.п. 5.1.1, 5.1.2 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо. Забороняється здійснювати одночасно приймання та відпуск нафти і нафтопродукту з одного і того самого резервуара у випадках, коли за результатами вимірювань у резервуарах проводяться їх приймання та відпуск.

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою № 7-НП.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м 3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов`язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту (підпункт 14.4 пункту 14 Інструкції).

Відповідно до п. 14.5 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів, які не належать підприємству, також відображається в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП.

Згідно з п.6.1 Інструкції на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною. Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов`язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Тобто, з аналізу наведених норм вбачається, що позивачем як підприємством, яке має ліцензію на право оптової торгівлі нафтопродуктами при отриманні від ТОВ «Фірма Фідея» за договором поставки 2000 т оливи базової марки SN-150, на виконання вказаних вимог, мало бути здійснено облік надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП та облік придбаних нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП.

Разом з цим, ані до суду першої, ані апеляційної інстанції позивачем не було надано вказаних документів, які б підтверджували надходження вказаного нафтопродукту, придбаного у ТОВ «Фірма Фідея», що суперечить порядку приймання та транспортування нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом, що врегульованого Інструкцією, а також не надано ліцензії на перевезення нафтопродуктів, що є обов`язковим документом про перевезенні небезпечних вантажів.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, в наданих позивачем до матеріалів справи копіях товаро-транспортних накладних відсутні відомості щодо номеру резервуара, в якому перевозився нафтопродукт, а також відсутні дані щодо його об`єму, що є обов`язковим при перевезенні небезпечних вантажів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2020 по справі №816/2211/18.

При цьому колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 27.04.2021 у справі №440/668/20, відповідно до якої, суд касаційної інстанції зазначив, що номер резервуару не може визначати рух товару, оскільки дослідивши зміст вказаної постанови, суд встановив, що вказану справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на недолучення до матеріалів справи великої кількості товаро-транспортних накладних та, відповідно, не дослідження їх судами.

Також, колегія суддів зазначає, що надання позивачем сертифікату лабораторного дослідження іноземною мовою щодо оливи базової марки SN-150 не може бути беззаперечним доказом належного документування операцій з нафтопродуктами у відповідності до вимог Інструкції, оскільки вказаний документ не доводить факту участі в операціях з придбання спірних паливно-мастильних матеріалів позивача чи його контрагента за договором.

Таким чином, факт поставки нафтопродуктів від ТОВ «Фірма Фідея» на користь ТОВ «Пирятинський Делікатес» не підтверджено належними первинними документами, які б розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення, що є обов`язковою умовою для визнання господарських операцій товарними.

Посилання позивача на докази проведення оплати за отриману продукцію, про що свідчить наявні в матеріалах справи платіжні доручення, а також наявність податкових та видаткових накладних, що є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, не є безумовною підставою для визнання проведених між сторонами операцій товарними, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Формальна наявність договорів, податкових накладних, видаткових накладних, рахунків-фактури чи товарно-транспортних документів не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого та переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.

Посилання представника позивача на неможливість застосування до спірних правовідносин положень Інструкції з огляду на відсутність серед видів економічної діяльності, яку здійснює позивач та які відображені в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань таких видів діяльності як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів, колегія суддів не приймає, оскільки, по-перше, позивач має ліцензію на право оптової торгівлі пальним, що в свою чергу і дозволяє останньому на законних підставах здійснювати господарські операції, пов`язані, зокрема, з реалізацією нафтопродуктів, по-друге, в договорі поставки нафтопродуктів №150720-1 від 15.07.2020, укладеним між ТОВ «Фірма «Фідея» та позивачем в пункті 2.8, самими сторонами зазначено, що прийом поставленого товару відбувається відповідно до вимог вказаної Інструкції.

Крім того, слід зауважити, що сам представник позивача у надісланих до суду додаткових поясненнях, обґрунтовуючи свою позицію, посилається на приписи цієї ж Інструкції.

При цьому, посилання податкового органу в акті перевірки на наявність кримінального провадження №0000034 від 30.09.2019, в якому фігурує ТОВ «Фірма «Фідея» та в межах якого ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2019 було накладено арешт на оливу базову «SN50», яка зберігається на потужностях, що використовуються ТОВ «Ойл Трансшипмент» за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 1-Н, що, як вказано в акті, збігається з адресою, зазначеною в товаро-транспортних накладних як адреса відвантаження товару, який є предметом договору поставки, укладеного між ТОВ «Фірма «Фідея» та позивачем, що в свою чергу, на думку податкового органу свідчить про те, що господарська операція з поставки товару фактично не відбулася, колегія суддів не приймає, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції з Єдиного державного реєстру судових рішень, дійсно вказаною ухвалою було задоволено клопотання заступника начальника третього відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області та накладено арешт на оливу базову «SN 150», яка зберігається (знаходиться) на потужностях, що використовуються ТОВ «Ойл Трансшипмент» () за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 1-Н, шляхом заборони її відвантаження і переміщення з вказаної адреси. Однак, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2019 вказану ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від18 жовтня 2019 року про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000034 від 30 вересня 2019 року, за ознаками злочинів,передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 204 КК України- скасовано.

Постановлено нову ухвалу, якою клопотання слідчого з ОВС п`ятого ВРКП СУФР ГУДФС у Дніпропетровській області Романова Р.В. про арешт майна в межах кримінального провадження,внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 30 вересня 2019року - повернуто прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Таким чином, з наведеного слідує, що на час укладання ТОВ «Фірма «Фідея» з позивачем договору поставки нафтопродуктів від 15.07.2020 арешт, накладений на товар, який був предметом такого договору було скасовано.

Разом з цим, вказані обставини, враховуючи наведені вище судом аргументи в їх сукупності, не спростовують факту недоведенння позивачем фактичного здійснення господарської операції з поставки нафтопродуктів від ТОВ «Фірма «Фідея».

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції щодо невиконання умов договору в частині оформлення поставки нафтопродуктів у відповідності до вимог Інструкції, недоліки в оформленні наданих контролюючому органу та суду документах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що досліджені в процесі розгляду справи первинні документи не підтверджують реальності факту здійснення поставки нафтопродуктів ТОВ «Фірма «Фідея» до позивача та свідчать про безтоварність проведених операцій. У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правомірність донарахування податковим органом ТОВ "Пирятинський Делікатес" грошових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням від 14.12.2020 №, а позовні вимоги щодо його скасування такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес", Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 по справі № 440/398/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 08.10.2021 року