Справа № 140/4378/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/4378/21 пров. № А/857/14419/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного центру зайнятості про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Ковельського міськрайонного центру зайнятості на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року (суддя першої інстанції Ковальчук В.Д., м. Луцьк)

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Ковельського міськрайонного центру зайнятості про визнання бездіяльності протиправною щодо невзяття до розрахунку страхового стажу безробітного позивача саме 6 місяців за період його працевлаштування з 23 жовтня 2019 року по 23 квітня 2020 року на посаді машиніста (кочегара) котельні HBK «ЗОШ I-III ст. ДНЗ» с. Вербка на період опалювального сезону; зобов`язання здійснити перерахунок допомоги по безробіттю із зарахуванням до його страхового стажу період роботи з 23 жовтня 2019 року пo 23 квітня 2020 року на посаді машиніста (кочегара) котельні HBK «ЗОШ I-III ст. ДНЗ» с. Вербка на період опалювального сезону терміном саме 6 місяців відповідно до даних Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України та провести виплату допомоги по безробіттю з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Ковельського міськрайонного центру зайнятості щодо невзяття до розрахунку страхового стажу безробітного ОСОБА_1 саме 6 місяців за період його працевлаштування з 23 жовтня 2019 року по 23 квітня 2020 року на посаді машиніста (кочегара) котельні HBK «ЗОШ I-III ст. ДНЗ» с. Вербка на період опалювального сезону. Зобов`язано Ковельський міськрайонний центр зайнятості здійснити ОСОБА_1 перерахунок допомоги по безробіттю із зарахуванням до його страхового стажу період роботи з 23 жовтня 2019 року по 23 квітня 2020 року на посаді машиніста (кочегара) котельні HBK «ЗОШ I-III ст. ДНЗ» с. Вербка на період опалювального сезону терміном саме 6 (шість) місяців відповідно до даних Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України та провести виплату допомоги по безробіттю з урахуванням виплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ковельського міськрайонного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Не погодившись із рішенням, його оскаржив Ковельський міськрайонний центр зайнятості. Просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивачу було надано статус безробітного 28 квітня 2020 року та призначено допомогу по безробіттю відповідно до частини 2, 4 ст. 22 та частини 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III, тобто без урахування страхового стажу, оскільки до розрахунку беруться повні місяці перебування у трудових відносинах перед набуттям статусу безробітного. Уданому випадку під час розрахунку допомоги по безробіттю взято період страхового стажу позивача жовтень 2019 року-березень 2020 року, який складає 5 місяців. Крім того, звертає увагу, що адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти будь-яке рішення, в даному випадку зобов`язувати відповідача нараховувати допомогу по безробіттю без правових підстав.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.

Представник позивача Коваль С.В. заперечив вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрований в Ковельському міськрайонному центрі зайнятості та отримав статус безробітного, якому призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі.

При розрахунку середньої заробітної плати для призначення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 взято страховий стаж за період жовтень 2019 року березень 2020 року, який складає 5 (п`ять) місяців.

Позивач звернувся до позивача з письмовою заявою про проведення розрахунку середньої заробітної плати з врахуванням страхового стажу 6 (шість) місяців.

Листом від 15.03.2021 №355/01-16 Ковельський міськрайонний центр зайнятості повідомив ОСОБА_1 про те, що за нормами законодавства, зокрема статтею 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок. Відповідна норма передбачена також підпунктом 1 пункту 1 Розділу ІІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 15.06.2015 № 613, зареєстрованим в Мінюсті 09.07.2015 за № 821/27266. Зокрема, визначено, що страховий стаж у календарному місяці зараховується як повний місяць страхового стажу, якщо заданими Державного реєстру сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків не менша, ніж мінімальний страховий внесок, незалежно від фактично відпрацьованих днів. У випадку позивача до розрахунку взято період жовтень 2019 рокуберезень 2020 року, за який страховий стаж ОСОБА_1 складає 5 місяців.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для обрахунку страхового стажу та середньої заробітної плати безробітного включаються всі види оплат за всіма видами діяльності, на які нараховувалися страхові внески та які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України. Однак, заробітна плата позивача за квітень 2020 року не була включена відповідачем до розрахунку середньої заробітної плати для призначення допомоги по безробіттю. У квітні 2020 року позивач отримував заробітну плату у сумі 5590,83 грн., при цьому мінімальна заробітна плата на цей час складала 4723,00 грн. у відповідності до статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік. Відповідно мінімальний страховий внесок у цей період складав 1039,06 грн., тобто 22% від мінімальної заробітної плати. А враховуючи те, що позивач у квітні 2020 року отримав заробітну плату у сумі 5590,83 грн. за фактично відпрацьовані дні у цей місяць (23 календарних днів), тому сума сплачених страхових внесків із заробітної плати в розмірі 5590,83 грн. за квітень 2020 року не є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, а тому цей місяць вважається як повний місяць страхового стажу відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Таким чином, відповідач безпідставно не взяв до розрахунку страхового стажу позивача квітень 2020 року, застосувавши до такого розрахунку період жовтень 2019 року березень 2020 року.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-ІІІ визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Згідно до частин 1, 2, 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала страхуванню на випадок безробіття або добровільно брала участь у системі страхування на випадок безробіття, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно частин 1, 5 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

У середньомісячну заробітну плату (дохід) для обчислення допомоги по безробіттю включаються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески, які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України

Відповідно до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 439) (далі Порядок № 1266) середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Пунктом 31 Порядку № 1266 передбачено, що середня заробітна плата (дохід) для призначення допомоги по безробіттю, для страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності), та для призначення страхових виплат для добровільно застрахованих осіб обчислюється робочими органами фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування з використанням даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно розділу II Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 липня 2015 року за № 821/27266 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок № 613) допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу.

Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю застрахованим особам не може перевищувати 360 календарних днів (особам передпенсійного віку - не більше 720 календарних днів) протягом двох років з дня її призначення.

Якщо страховий стаж протягом 12 місяців, що передують реєстрації особи як безробітної, становить шість або більше місяців, допомога по безробіттю визначається у відсотках до її середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), визначеної відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, залежно від страхового стажу.до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Залежно від тривалості безробіття допомога по безробіттю зменшується і виплачується у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; надалі - 70 відсотків.

Якщо страховий стаж протягом 12 місяців, які передують реєстрації особи як безробітної, менший шести місяців або особа була звільнена з останнього місця роботи на підставах, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 частини першої статті 40, статтями 41 (крім пункту 5) і 45 Кодексу законів про працю України, та в разі, якщо ця робота була її останнім видом зайнятості, допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду. Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу III Порядку № 613 страховий стаж обчислюється центрами зайнятості за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до його запровадження у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2011 року, з урахуванням: 1) за період з 01 січня 2011 року страхового стажу, обчисленого центрами зайнятості за даними Державного реєстру. Страховий стаж у календарному місяці зараховується як повний місяць страхового стажу, якщо за даними Державного реєстру сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків не менша, ніж мінімальний страховий внесок, незалежно від фактично відпрацьованих днів. У разі реєстрації особи як безробітної в місяці звільнення страховий стаж зараховується до дня реєстрації.

Аналогічні норми законодавства містяться у Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 06 квітня 2020 року № 624 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2020 року за № 537/34820, який набрав чинності 03 липня 2020 року (далі Порядок № 624).

Пунктом 2 розділу II Порядку № 624 передбачено, що підтвердження наявного страхового стажу та віку виходу на пенсію для осіб передпенсійного віку здійснюється в порядку обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом.

Таким чином, для обрахунку страхового стажу та середньої заробітної плати безробітного включаються всі види оплат за всіма видами діяльності, на які нараховувалися страхові внески та які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України.

Згідно частини 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право, зокрема, користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, необхідними для забезпечення виконання покладених на нього функцій.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач з 23 жовтня 2019 року по 23 квітня 2020 року працював на посаді машиніста (кочегара) котельні НВК «ЗОШ I-III ст. ДНЗ» с. Вербка на період опалювального сезону, підтверджено записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форми ОК-5 ОСОБА_1 в період жовтень 2019 року квітень 2020 року перебував у трудових відносинах з Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області () та отримував заробітну плату, з якої було сплачено єдиний соціальний внесок (ЄСВ).

Однак, заробітна плата за квітень 2020 року не була включена відповідачем до розрахунку середньої заробітної плати для призначення допомоги по безробіттю.

Встановлено, що у квітні 2020 року позивач отримував заробітну плату у сумі 5590,83 грн., при цьому мінімальна заробітна плата на цей час складала 4723,00 грн. у відповідності до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Отже, мінімальний страховий внесок у цей період складав 1039,06 грн., тобто 22% від мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що позивач у квітні 2020 року отримав заробітну плату у сумі 5590,83 грн. за фактично відпрацьовані дні у цей місяць (23 календарних днів), тому сума сплачених страхових внесків із заробітної плати в розмірі 5590,83 грн. за квітень 2020 року не є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, а тому цей місяць вважається як повний місяць страхового стажу відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Отже, відповідач безпідставно не взяв до розрахунку страхового стажу позивача квітень 2020 року, застосувавши до такого розрахунку період жовтень 2019 року березень 2020 року.

Разом з тим, безпідставними є покликання відповідача на те, що суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти будь-яке рішення враховуючи дискреційні повноваження Центру зайнятості.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій здійснити перерахунок допомоги по безробіттю із зарахуванням до страхового стажу вищевказаного періоду роботи. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд.

Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, п.4 ч.2 ст.245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені.

Враховуючи вищевикладене, з метою відновлення порушених прав позивача, судом першої інстанції правильно задоволено позовні шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невзяття до розрахунку страхового стажу позивача саме 6 місяців за період його працевлаштування з 23 жовтня 2019 року по 23 квітня 2020 року на посаді машиніста (кочегара) котельні HBK «ЗОШ I-III ст. ДНЗ» с. Вербка на період опалювального сезону та зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок допомоги по безробіттю із зарахуванням до його страхового стажу період роботи з 23 жовтня 2019 року по 23 квітня 2020 року на посаді машиніста (кочегара) котельні HBK «ЗОШ I-III ст. ДНЗ» с. Вербка на період опалювального сезону терміном саме 6 (шість) місяців відповідно до даних Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України та провести виплату допомоги по безробіттю з урахуванням виплачених сум.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають..

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Ковельського міськрайонного центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 07.10.2021.