Справа № 140/813/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Сорока Ю.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/813/19 пров. № А/857/8698/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання: Герман О.В.

представника апелянта: Каленюка Д.С.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Лялюги Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 140/813/19 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги та рішення,-

ВСТАНОВИВ:

25.03.2019р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №; №; № від 28.12.2018 р., вимоги про сплату боргу №Ф- від 28.12.2018р. та рішення № від 28.12.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2019р. адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішеннямсуду першої інстанції апелянт Головне управління ДФС у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019р. апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області задоволено частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 140/813/19 суд скасував та ухвалив нову постанову про часткове задоволення позову.

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області в частині визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 28.12.2018р. та рішення № від 28.12.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - залишено без розгляду.

Апеляційний суд визнав протиправним та скасував податкові повідомлення рішення № від 28.12.2018 р.; № від 28.12.2018р.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. ( т.6 а.с. 187)

Постановою Верховного суду від 22.04.2021р. касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019р. задоволено частково.

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2019р. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019р. залишено без задоволення.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019р. в частині залишення без розгляду позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 28.12.2018р. та рішення № від 28.12.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску касаційний суд скасував.

Справу в частині позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 28.12.2018р. та рішення № від 28.12.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 р. залишено без змін. ( т.7 а.с.63).

В судовому засіданні представник апелянта Каленюк Д.С. просив суд, апеляційну скаргу задовольнити з підстав в ній зазначених.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Лялюга Л.В. просили суд, відхилити апеляційну скаргу за безпідставністю, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 28.12.2018р. та рішення № від 28.12.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 24.10.2018р. №3781 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» ГУ ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. - 31.12.2017р., за результатами якої складено акт перевірки від 11.12.2018р. №26188/03-20-13-02-.

В акті перевірки від 11.12.2018р. №26188/03-20-13-02- зазначено, що станом на 31.12.2017р. за даними позивача згідно актів інвентаризації залишок товарів становив 0, 00 грн - відсутній.

За період з 01.01.2016р. - 31.12.2017р. ФОП ОСОБА_1 реалізував товари на загальну суму 5 804 919, 61 грн. Витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані за даними підприємця за період з 01.01.2016р. -31.12.2017р. - 5 896 472, 76 грн. Розбіжність становить 91 553, 15 грн.

Податковий орган вважає, що позивач зайво відніс до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, витрати в сумі 91 553, 15 грн

ФОП ОСОБА_1 зайво відніс до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, витрати понесені у зв`язку зі сплатою роялті у 2016 році в сумі в 286 456, 94 грн.; у 2017 рік в сумі 28 875, 00 грн., оскільки перевіркою встановлено невідповідність розміру торгівельних площ, зазначених в договорах комерційної концесії та розміру торгівельних площ, які зазначені в договорах оренди відповідних приміщень. Частина договорів концесії не була зареєстрована у встановленому порядку.

Крім того, перевіркою встановлено, що позивач. до складу інших витрат також відніс витрати на проведення зовнішньої реклами (біг-борди, банери, вивіски, металоконструкції, плакати) та витрати на проведення безкоштовної роздачі рекламної продукції (листівок).

Проте, договорів з постачальниками рекламних послуг, а саме: ТОВ «АРТ-ХАУС» та ФОП ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 в ході перевірки не надав.

У зв`язку із цим, податковий орган вважає, що позивач зайво відніс до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, витрати на рекламу у 2016 році в сумі 98 988, 96 грн. та у 2017 році в сумі 3 649, 08 грн.

Також, ФОП ОСОБА_1 зайво відніс до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, витрати на водопостачання у 2016 році в сумі 1 047, 24 грн., у 2017 році в сумі 464, 36 грн. та витрати на охорону об`єктів у 2016 році в сумі 17 577, 58 грн. та у 2017 році в сумі 3 401, 26 грн.

Так, перевіркою встановлено, що позивач витрати на водопостачання та охорону в приміщеннях, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відніс до витрат, пов`язаних з його господарською діяльністю в повному обсязі, в той час як за зазначеними адресами здійснювалася діяльність іншими суб`єктами господарювання, що є платниками єдиного податку.

Крім того, перевіркою встановлено, що підприємець відніс до складу витрат витрати на оплату вартості використаної електроенергії по ПрАТ «Волиньобленерго» в загальній сумі 112 886,47 грн. Проте, згідно наданих для перевірки документів встановлено, що сума фактично понесених ФОП ОСОБА_1 витрат на оплату вартості використаної електроенергії становить 94 793,16 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 36 789,03 грн., за 2017 рік в сумі 58 004,13 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між ФОП ОСОБА_1 та ПрАТ «Волиньобленерго».

Отже, позивач зайво відніс до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, витрати на оплату вартості електроенергії за 2017 рік в сумі 18 093, 31 грн.

Також, ФОП ОСОБА_1 зайво відніс до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, витрати на санстанцію (проведення аналізів харчових продуктів та продовольчої сировини на виявлення збудників інфекційних захворювань) у 2016 році в сумі 1 950,27 грн., у 2017 році в сумі 650,09 грн., та витрати на дезинсекнію та дератизацію в 2016 році в сумі 448,00 грн., у 2017 році в сумі 280,00 грн.

Перевіркою встановлено, що дані витрати не пов`язані з провадженням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 протягом 2016-2017 років, оскільки останній займався роздрібною торгівлею алкогольними напоями та тютюновими виробами.

При цьому, жодних документів на підтвердження витрат на санстанцію, дезинсекцію та дератизацію позивач не надав.

Враховуючи наведене, в ході перевірки податковим органом встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік в сумі 393 331,12 грн. та за 2017 рік в сумі 25 573,63 грн., у зв`язку з чим занижено суму податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 75 402,85 грн, у тому числі: за 2016 рік на 70 799,60 грн та за 2017 рік на 4 603,25 грн

Крім того, перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 податкового зобов`язання з військового збору, що підлягає сплаті до бюджету з доходів, отриманих від провадження підприємницької діяльності за результатами 2016-2017 років в загальній сумі 6 283,57 грн., в тому числі: за 2016 рік на 5 899,97 грн. та за 2017 рік на 383,60 грн.

Платник податків занизив базу нарахування єдиного внеску за 2016 рік на 393 331,12 грн., шляхом завищення документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю та відповідно заниження суми чистого оподатковуваного доходу, отриманого від здійснення діяльності, який підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, за відповідний звітний період. За результатами перевірки донараховано єдиний внесок за 2016 рік в сумі 86 532, 84 грн.

Водночас, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту включив ПДВ з вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що не призначені для використання в його господарській діяльності.

Документів, які підтверджували б використання придбаного товару в межах господарської діяльності платника, підприємцем в ході перевірки не надано. Згідно наданої інформації про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2017р. в залишках він не рахується.

Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість, за період з 01.01.2016 р. - 31.12.2017р., внаслідок заниження податкового зобов`язання за 2016-2017р. на суму 65 867,00 грн., встановлено заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, що сплачується до державного бюджету за 2016 рік на загальну суму ПДВ 42 496,00 грн, за 2017 рік на загальну суму ПДВ 22 944,00 грн

Отже, документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

-п.44.1 ст.44, п.176.1 ст.176, п.177.10 ст.177 Податкового Кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) щодо неналежного обліку доходів і витрат;

-п.177.2.,177.4 ст.177, п.176.1. ст.176 ПК України, щодо завищення витрат та заниження об`єкту оподаткування та включення до декларацій про доходи, одержані за період 2016-2017 років перекручених даних. Донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2016-2017 роки в сумі 75 402,85 грн;

-п.п. 1.2, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України щодо заниження об`єкта оподаткування військовим збором, в результаті чого занижено суму збору, що підлягає сплаті до бюджету з доходів, отриманих від провадження підприємницької діяльності за 2016-2017 роки в сумі 6 283,57 грн;

-п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.46.1 ст.46, п.51.1 ст.51, абз.«б» п.176.2 ст.176 ПК України, вимоги «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4, щодо неподання інформації про суми нарахованого та виплаченого доходу за IV квартал 2017 року та достовірності, повноти відображення відповідних відомостей при поданні податкових розрахунків за I, II, III та IV квартали 2016 року;

-п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» та п.п. 3 п.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Мінфіну України від 20.04.2015 року №449, щодо повноти нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, внаслідок заниження бази нарахування єдиного внеску за 2016 рік. Донараховано єдиний соціальний внесок за 2016 рік в сумі 86 532,84 грн;

-ч.1 п.1ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», щодо заниження суми єдиного соціального внеску нарахованого на суми нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок роботодавцями за ставкою, визначеною частиною 5 статті 8 зазначеного закону у розмірі 22% за березень 216 року на 949,28 грн;

-п.189.1 ст.189, абзацу «г» п.198.5 ст.198 ПК України щодо заниження податкового зобов`язання за 2016-2017 роки на загальну суму ПДВ 65 867, 00 грн, обсяг постачання 329 335, 00 грн по придбаних товарно-матеріальних цінностях, які були включені до податкового кредиту та не були використані в господарській діяльності та які перестали використовуватись в господарській діяльності, чим порушено п.198.6 ст.198, п.200.1,200.2 ст.200 ПК України. За результатами перевірки встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) на 427,00 грн;

-п.2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні - несвоєчасне (не в день одержання готівкових коштів) оприбуткування в книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО готівкової виручки в сумі 1235,57 грн (чинне на момент вчинення правопорушення);

-п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - не забезпечено щоденний друк фіскального звітного чека РРО за 27.01.2017по РРО фіскальний номер .

За результатами перевірки податковий орган виніс:

- податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 75 402,85 грн та штрафними санкціями в сумі 18 850,71 грн;

-податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 65 440 грн. та штрафними санкціями в сумі 32 720 грн;

-податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, в тому числі з військового збору в сумі 6 283, 587 грн. та штрафними санкціями в сумі 1 570,89 грн;

-рішення від 28.12.2018р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 17 306,57 грн.

-вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 28.12.2018 р. №Ф- в сумі 85 532,84 грн

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями №, №, № від 28.12.2018р., рішенням від 28.12.2018р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 17 306,57 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф- від 28.12.2018р. в сумі 85 532, 84 грн позивач подав скаргу до ДФС України.

Рішеннями ДФС України від 21.02.2019р. №8611/6/99-99-11-05-02-25; від 20.03.2019р. №12927/6/99-99-11-05-01-25 про результати розгляду скарги, податкові повідомлення-рішення №, № та № від 28.12.2018 року, рішення від 28.12.2018р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 17 306, 57 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф- від 28.12.2018р. в сумі 85 532, 84 грн. залишено без змін, а скарги - без задоволення.

Предметом апеляційного розгляду є рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2019р. у справі № 140/813/19 в частині задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 28.12.2018р. та рішення № від 28.12.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постановою Верховного суду від 22.04.2021р. залишена без змін Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019р. якою встановлено що ФОП ОСОБА_1 обґрунтовано зменшив об`єкт оподаткування на суму витрат понесених на сплату роялті в розмірі 315331,94 грн., придбання товарно-матеріальних цінностей які не були реалізовані у звітному періоді на суму в розмірі 91553,15 грн., на водопостачання в розмірі 1511.60 грн., охорону об`єктів в розмірі 20978,84 грн., дератизацію та дезенфекцію в розмірі 728 грн, а всього на загальну суму 430 103,53 грн. На вказану суму витрат ПДФО 18% становить 77418,63 грн., військовий збір 6451,55 грн., ЄСВ 94622.77 грн.

Водночас, суми донарахованих зобов`язань за результатами перевірки становлять:

ПДФО 75402.85 грн., військовий збір 6283.57, ЄСВ 85532.84 грн.

Витрати, сплачені позивачем на рекламу в розмірі 102 638.04 грн., витрати на санстанцію в розмірі 2600.36 грн., на електроенергію в розмірі 18093.31 грн. ( а всього на загальну суму 123 331.71 грн.) були віднесені до витрат без достатніх первинних документів.

Апеляційний суд дійшов висновку, що хоча донарахування ПДФО та військового збору податковим органом здійснені правомірно проте, такі донарахування не ввійшли до складу визначених грошових зобов`язань, які підлягають сплаті за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями. За рахунок таких донарахувань ФОП ОСОБА_1 правомірно зменшено наявні у нього збитки. ( т.6 а.с. 209)

Як наслідок податкове повідомлення рішення від 28.12.2018р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 75 402,85 грн та штрафними санкціями в сумі 18 850,71 грн. та податкове повідомлення-рішення від 28.12.2018р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, в тому числі з військового збору в сумі 6 283, 587 грн. та штрафними санкціями в сумі 1 570,89 грн. скасовані в повному обсязі.

Із змісту ст.164 ПК України, ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» , п.п.1.2.,1.6 п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України видно, що базою оподаткування по податку на доходи фізичних осіб, базою нарахування єдиного внеску, базою нарахування військового збору є - чистий дохід.

Отже, повторно доводи ФОП ОСОБА_1 правильність формування чистого доходу за рахунок зменшення витрат немає підстав, оскільки об`єктом нарахування ЄСВ є той самий чистий дохід, правильність формулювання якого підтвердив суд апеляційної інстанції та касаційний суд, скасувавши в повному обсязі донарахування ПДФО та військового збору, а тому відсутня база його донарахування та нарахування штрафних санкцій з ЄСВ.

Із змісту ст.78 КАС України видно, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

За таких обставин, колегія суддів вважає що рішення суду першої в частині задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 28.12.2018р. та рішення № від 28.12.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є законним та обґрунтованим, оскільки дані вимоги є похідними від податкових повідомлень-рішень від 28.12.2018р. №, № які скасовані в судовому порядку.

Доказів, які б могли спростувати дані обставини, апелянт не надав.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 28.12.2018р. та рішення № від 28.12.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 140/813/19 в частині задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 28.12.2018р. та рішення № від 28.12.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 13.09.2021р.