Справа № 308/13383/21
Суддя: Данко В. Й.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Данко В.Й.
секретаря судового засідання Павлюх Л.М.
за участю представника позивача Іванов С.В.
відповідача ОСОБА_1
представника відповідача Галамба М.В.
перекладача Куторга К.С.
свідок ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичне місце перебування в Україні: АДРЕСА_1 , про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 жовтня 2021 року о 16 год. 00 хв. відповідач ОСОБА_1 в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України із Словаччини, який 02 жовтня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки, в складі групи осіб.
Вказану особу було затримано відповідно до ст. 263 КУпАП. Позивач вказує, що оригінали документів, що посвідчують особу та законність перебування на території України у відповідача відсутні.
Враховуючи викладене, позивач просить затримати громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити та затримати громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації забезпечення видворення за межі території України.
Відповідач заперечив проти задоволення позову у повному обсязі та пояснив, що він студент політехнічного університету м. Полтава, має студентську візу та приїхав ще з трьома друзями на відпочинок до Ужгорода.
Зазначив, що коли він з друзями поселились до готелю то через деякий час приїхала міграційна поліція з перекладачем ОСОБА_3 та попросили їх документи для перевірки, а потім вони поїхали до поліцейського відділу, де згодом їм повідомив перекладач ОСОБА_2 , що вони мають заплатити по 1300 доларів США і їм повернуть документи та відпустять.
Вказав, що їх документи віддали перекладачу ОСОБА_4 , а оскільки грошей ні у них ні у їх родичів не було, вони втекли та опинились, як потім виявилось, на території Словацької Республіки.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позову судом з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву від 07.10.2021 року.
Свідок у судовому засіданні заперечив проти пояснень відповідача ОСОБА_1 та пояснив, що поліція віддала їм документи після перевірки.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , 05 жовтня 2021 року о 16 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України із Словаччини, який 02 жовтня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки, в складі групи осіб.
Дані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: даними протоколу про адміністративне затримання від 05.10.2021 року; даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 05.10.2021 року; актом приймання-передавання особи від 05.10.2021 року.
Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, перешкоджатиме проведенню процедури реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення видворення.
Фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, неможливість самостійно покинути територію держави або вчинення дій щодо порушення законодавства України у сфері перетину Державного кордону України.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. В ході судового розгляду також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , перебуває на території України незаконно та існує ризик, що останній ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки вже намагався незаконно потрапити до країн ЄС та був затриманий.
Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст.12, 257, 241, 244, 246, 289 КАС України, ст.ст.4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.
Затримати громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, на строк один місяць, починаючи з часу фактичного затримання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду В.Й. Данко