Справа № 420/13481/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Житниця» (; пров. Миру, 5, с. Познанка Перша, Любашівський район, Одеська область, 66511) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166; вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Житниця» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24.03.2021 року №6641/15-32-18-11-21.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/13481/21 о 10:55:24 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в порядку ст.262 КАС України.

27.08.2021 року за вх.№76726/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 30.08.2021 року замінено відповідача по справі №420/13481/21 Головне управління ДПС в Одеській області () на Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166), відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, як правонаступника.

В обґрунтування вимог позову вказано, що за результатом проведення камеральної перевірки правильності нарахування та сплати податку на додану вартість було збільшено ПДВ на суму 375 801 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 25% податкового зобов`язання. Позивач не погоджується із вказаним рішенням, адже покладені в його основу висновки Акту перевірки не відображають порушення норм податкового законодавства. При цьому, окремі недоліки висновків Акту перевірки виключають обґрунтований характер спірного рішення. Також зазначено, що в основу спірного рішення покладено висновки Акту із іншим реєстраційним номером, ніж той, що наданий позивачу за результатами проведення камеральної перевірки, а відповідачем незаконно листом повідомлено про зміну даних акту перевірки після винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення.

27.08.2021 року за вх.№46720/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування власної правової позиції податковий орган підтримує висновки акту перевірки та наголошує на розбіжності даних фактично сплаченої суми податкового зобов`язання та відображених у первинних документах даних, на підставі чого спірне податкове повідомлення-рішення й прийнято та застосовано штрафні санкції.

03.09.2021р. від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 розділу І та відповідно статті 76 глави 8 розділу II Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ЖИТНИЦЯ» з податку на додану вартість за грудень 2020 року та складено Акт перевірки від 19.02.2021 № 2574/15-32-18-10-19/42779594.

У акті перевірки податковий орган дійшов висновку про заниження суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду на 626093 грн. в порушення вимог п.200.4 ст.200 ПК України.

На підставі Акта перевірки, ГУ ДПС в Одеській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 24.03.2021 р. № 6641/15-32-18-11-21, яким із посиланням на п.п.54.3.2. п.54.3, ст. 54, п. 58.1 ст. 58 ПК та пп. 16.1.2,16.1.4 п. 16.1. ст. 16, пп. 36.3., 36.5. ст. 36, пп. 109.1. ст. 109, п, 123.2 ст. 123 ПК Товариству було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 469 751 гривню 25 копійок, в тому числі за податковими зобов`язаннями на 375 801 гривню 00 копійок та за штрафними санкціями на 93 950 гривень 25 копійок у зв`язку із порушенням п.п.200.1, 200.4 ст.200 ПК України.

Не погодившись з сумою грошового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні - рішенні, позивач звернувся до Державної податкової служби України зі Скаргою за вux. № 06/04/21-1 бід 06.04.2021 року.

Рішенням № 15365/6/99-06-01-05-06 від 07.07.2021 року про результати розгляду скарги вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, вважаючи оскаржуване рішення протиправним.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 3.1. ст. 3 Податкового кодексу України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Види та порядок проведення перевірок врегульовано Главою 8 «Перевірки» Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПКУ, платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 ПКУ.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПКУ податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 192.1 ст. 192 ПКУ, розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг. Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної згідно вимог Порядку № 21:

- у р. 1.1 декларації вказуються дані операцій на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім ввезення товарів на митну територію України.

- у рядку 4.1 вказується сума податкового зобов`язання, нарахована протягом звітного періоду та у рядку 4.1.1 коригування за такими операціями відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Кодексу, за операціями, що оподатковуються за основною ставкою.

- коригування податкових зобов`язань, крім випадків, передбачених цим Порядком, відображається у рядках 7 та 8.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПКУ, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПКУ, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Статтею 203 ПКУ визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до ст. 50.1 ПКУ, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 26.03.2019 по справі № 804/7803/14 дійшов до висновку, що акт, складений за результатами податкової перевірки, є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства, на підставі якого виноситься податкове повідомлення-рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.02.2019 по справі № 2а/0470/2107/12, від f6.10.2018 по справі № П/811/3836/14 та від 28.08.2018 по справі № 808/7415/14.

З наведеного слідує, що саме акт перевірки є тим, чим ГУ ДПС в Одеській області повинно було керуватися під час винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

За дослідженням змісту Акту перевірки судом встановлено наступне.

Як випливає з акту перевірки, перевіряючим не були виявлені податкові правопорушення, що передбачають збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та накладення на платника податків штрафник (фінансових) санкцій.

Фактично, і це відображено у Акті перевірки, встановлено методологічну помилку при складанні податкової декларації з податку на додану вартість, а саме перенесення значень рядків у зв`язку із виправленням даних щодо сплати податку.

При цьому, проведення змін опосередковано поданням уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що також відображено у акті перевірки (аркуш Акту 2).

Крім цього, згідно з Актом перевірки від 19.02.2021 №2574/15-32-18-10-19/42779594 камеральна перевірка податкової звітності з податку на додану вартість проводилась за грудень 2020 року, а в Додатку до податкового повідомлення - рішення Ка 6641/15-32-18-11-21 від 24.03.2021 р. розрахунок штрафних (фінансових санкцій) ТОВ Південна житниця здійснено за січень 2021 року.

Отже, має місце неспівпадіння звітного (податкового) періоду в Акті перевірки та податковому повідомленні рішенні.

В податковому повідомленні - рішенні № 6641/15-32-18-11-21 міститься посилання на Акт №2574/15-32-18-10-19/42779594 про результати камеральної перевірки за грудень 2020 року.

При цьому, як випливає з листа ГУ ДПС в Одеській області від 09.06.2021р. №16743/6/15-32-18-11-075 спірне рішення прийнято на підставі іншого акту - №2574/15-32-18-11-19/42779594 від 24.03.2021р., допущено технічну помилку.

Відповідно до пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Разом з тим, діючим законодавством України не передбачено повноважень податкового органу вносити зміни та доповнювати акт податкової перевірки (будь-якого виду) після закінчення перевірки та ознайомлення платника податків з таким актом, тим більше після винесення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади повинні діяти виключно в порядку й у спосіб, що встановлені Конституцією і законами України.

Аналогічний висновок щодо відсутності у податкового органу можливості вносити зміни до акту податкової перевірки окремим листом викладений у постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №820/4428/17.

Суд звертає увагу, що зміни до акту перевірки були внесені листом ҐУ ДПС в Одеській області не лише після закінчення проведення відповідної камеральної перевірки позивача, але і після винесення контролюючим органом за результатами такої перевірки оскаржуваного ППР, а тому на момент прийняття спірного рішення податковий орган керувався недостовірними даними щодо реєстраційних даних Акту.

З огляду на вищенаведені факти та правове регулювання з урахуванням приписів нормативно-правових актів, що мають найвищу юридичну силу та узагальненої судової практики, суд констатує, що податкова відповідальність вид юридичної відповідальності, що настає за порушення встановлених державою норм податкового законодавства, зокрема заниження суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість. Правова реалізація настання податкової відповідальності для платника податків проявляється у покладенні на винну особу (платника податків) обов`язку сплати додаткових грошових коштів на користь держави штрафу чи пені (фінансові санкції).

Судом встановлено відсутність обґрунтування складу зазначеного в податковому повідомленні-рішенні правопорушення, а тому відповідач протиправно застосував штрафні санкції, що передбачені п. 123.1 ст. 123 ПК України з огляду на те, що при проведенні перевірки безпідставно надано оцінку спірним правовідносинам без врахування норм податкового законодавства щодо ведення податкової звітності, наданих уточнюючих розрахунків.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України України, на підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) суд зазначив наступне: «…Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовніший спосіб… Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119)…. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються… …

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" , заява № 36548/97, n. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії", п.38)».

З огляду на вказане, позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідачем цей обов`язок не дотриманий.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір за подачу даного позову у сумі 7046,27 (сім тисяч сорок шість) грн. 27 коп. (а.с.7).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Житниця» () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 7046,27 (сім тисяч сорок шість) грн. 27 коп.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Житниця» (; пров. Миру, 5, с. Познанка Перша, Любашівський район, Одеська область, 66511) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166; вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24.03.2021 року №6641/15-32-18-11-21 Головного управління ДПС в Одеській області.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Житниця» () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7046,27 (сім тисяч сорок шість) грн. 27 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 08.10.2021р. у зв`язку із перебуванням судді у відпустці з 05.10.2021р. по 07.10.2021р. включно.

Суддя М.М. Аракелян