Справа № 520/11289/15
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Держава Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Держава Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування:

постанови державного виконавця Нємазєнко А.В. від 23.05.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №56466614 про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 701180,73 грн в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 70118,07 грн;

постанови державного виконавця Нємазєнко А.В. від 15.11.2018 року винесену в рамках ВП №56466614 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 70118,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що п. 3 постанови про відкриття провадження №56466614 від 23.05.2018 року про стягнення виконавчого збору прямо протирічить припису Закону, що діяв на час її прийняття, що є беззаперечною підставою для визнання цієї постанови протиправною та скасування в частині стягнення з боржника виконавчого збору розмірі 70118,07 грн.

Також представник позивача вказує, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, які б підтвердили факт відправлення боржнику та/або факт отримання боржником копій оскаржуваних постанов державного виконавця, що в свою чергу не надало змогу боржнику реалізувати його права.

Крім того, представник позивача зазначає, діюча станом на час виникнення спірних правовідносин норма закону, а саме частина 2 статті 27 Закону передбачала нарахування виконавчого збору з фактично стягнутих сум, проте жодних сум стягнуто не було.

На підставі викладеного, представник позивача вважає, що первинне і основне рішення ДВС про стягнення виконавчого збору викладене в постанові від 23.05.2018 року про відкриття виконавчого провадження №56466614 прийнято за відсутності правової підстави, що також є підставою для скасування похідної постанови від 15.11.2018 року.

Відповідачем на електронну адресу суду, без накладення кваліфікованого цифрового підпису, подано до суду відзив на позовну заяву в якому останній зазначає, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Також, представник відповідача зазначає, що державний виконавець діяв на підставі закону та в межах повноважень.

Третя особа не скористалась своїм правом подання пояснень стосовно позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.07.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Також ухвалою суду від 29.07.2021 року витребувано у відповідача письмові докази та зупинено провадження у справі до отримання витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 21.09.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання поновлено провадження у справі.

Від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій також зазначено, що представник відповідача не заперечує проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник третьої особи в судове засідання призначене на 21.09.2021 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог КАС України.

Керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Другого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Нємазенко А.В. від 23.05.2018 відкрито виконавче провадження № 56466614 з виконання виконавчого листа № 520/11289/15-ц від 05.04.2018, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення 701180,73 грн.

Після повернення виконавчого документу з підстав, передбачених п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», постановою державного виконавця Другого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Нємазенко А.В. від 15.11.2018 стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 70118,07 грн, відповідно до ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає, що оскаржувані постанови та дії відповідача є незаконними та необґрунтованими, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон України №1404-VIII)

Відповідно до положень ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин суд доходить висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

В свою чергу, виконавчий збір за своїм змістом є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження та наданих до суду матеріалів виконавчого провадження №56466614 державним виконавцем в межах даного виконавчого провадження прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Також державним виконавцем отримано відповіді на запити від Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Як вбачається з матеріалів справи жодних доказів, які б підтверджували факт виконання виконавчого листа № 520/11289/15-ц від 05.04.2018, виданого Київським районним судом м. Одеси та стягнення 701180,73 грн з позивача або частини суми, яка підлягає стягненню відповідачем до суду не надано.

З матеріалів виконавчого провадження № 56466614 вбачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 520/11289/15-ц, виданим 05.04.2018 року Київським районним судом м. Одеси, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.

Суттєвим в даній справі є і те, що стягувач з заявою про повернення виконавчого листа № 520/11289/15-ц, виданого 05.04.2018 року Київським районним судом м. Одеси звернувся до відповідача 17.08.2018 року, тобто до набрання чинності змін, внесенних до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема до статті 27 цього Закону.

Проте, постанова про повернення виконавчого документу та, як наслідок, постанова про стягнення виконавчого збору з позивача, прийняті відповідачем лише 15.11.2018 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірних постановах, а отже, такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.01.2021 року у справі №400/4023/19

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця Нємазєнко А.В. від 23.05.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №56466614 про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 701180,73 грн в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 70118,07 грн є протиправною та в цій частині підлягає скасуванню.

При цьому, як наслідок, постанова державного виконавця Нємазєнко А.В. від 15.11.2018 року винесену в рамках ВП №56466614 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 70118,07 грн. також підлягає скасуванню.

Також, обґрунтованими є доводи представника позивача і стосовно порушення його прав з огляду на те, що відповідач не виконав обов`язку щодо повідомлення про відкриття виконавчого провадження, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження №56466614 від 23.05.2018, оскільки наявний в матеріалах справи супровідний лист не свідчить про отримання позивачем такої постанови.

Крім того, щодо доводів представника позивача стосовно протиправності оскаржуваних постанов з огляду на те, що невірно розрахована сума виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Київського районного суду від 20.10.2015 року у справі №520/11289/15-ц стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 (зареєстрований АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) та НОМЕР_2 (зареєстрований АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Публічного Акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль (, МФО 328351, р/р НОМЕР_4 ) заборгованість за кредитним договором №014/0049/85/72000 від 26.03.2007 року 31 924,45 дол. США (за курсом НБУ на момент звернення до суду з позовом дорівнює 701 180,73 грн.). Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчих листів, виданих Київським районним судом м. Одеси №520/11289/15-ц, відкриті виконавчі провадження та прийнято постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, державним виконавцем Нємазєнко А.В. прийнято оскаржувані постанови:

від 23.05.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №56466614 про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 701180,73 грн в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 70118,07 грн;

від 15.11.2018 року винесену в рамках ВП №56466614 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 70118,07 грн.

Також, з означених постанов вбачається, що вони не містять відомостей про солідарне стягнення боргу та виконавчого збору з позивача та ОСОБА_2 .

Разом з тим, як вбачається з п. 3 постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про відкриття виконавчого провадження №57313480 від 27.09.2018 року з примусового виконання виконавчого листа №520/11289/15-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси 05.04.2018 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 (зареєстрований АДРЕСА_2 , НОМЕР_5 ) та ОСОБА_1 (зареєстрований АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_6 ) на користь Публічного Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (, МФО 328351, р/р НОМЕР_4 ) заборгованість за кредитним договором №014/0049/85/72000 від 26.03.2007 року 31 924,45 дол. США (за курсом НБУ на момент звернення до суду з позовом дорівнює 701 180,73 грн.), постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 70118,07 грн.

Суд зазначає, що питання стягнення виконавчого збору та витрат із солідарних боржників не врегульовано в законодавчому порядку.

Разом з тим, аналіз ст. 27 Закону № 1404, дає підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума, що підлягає примусовому стягненню, тобто розмір виконавчого збору не може становити більше 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, у тому числі у випадку солідарного стягнення заборгованості, відповідно до виконавчого документа.

Таким чином, суд вважає, що у разі, коли сума боргу підлягає солідарному стягненню то, відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено, а стягнення його в такому порядку, як по 10 % з кожного боржника, є порушенням ч. 2 ст. 27 Закону № 1404 та призводить до його надмірного стягнення з огляду на встановлену цим Законом ставку виконавчого збору.

Суд зазначає, що як позивач так і ОСОБА_2 є солідарними боржниками у виконавчому провадженні, оскільки відповідно до виконавчого листа сума боргу стягнута з обох боржників солідарно.

Державним виконавцем та приватним виконавцем в межах виконавчих проваджень, боржниками в яких є позивач та ОСОБА_2 , фактично прийнято 2 постанови про стягнення з боржників суми виконавчого збору по 70118,07 грн з кожного із боржників окремо у різних сумах.

Суд вважає, що у разі, коли сума боргу підлягає солідарному стягненню то, відповідно і виконавчий збір повинний бути стягнутий з боржників солідарно, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено, а стягнення виконавчого збору в такому порядку, як по 10 % з кожного боржника, є порушенням частини 2 ст. 27 Закону України № 1404 та призводить до його надмірного стягнення виходячи з встановленої Законом ставки виконавчого збору, а також з урахуванням, що витрати стягуються по виконавчому листу, який передбачає солідарне стягнення боргу.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи усі встановлені факти в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних постанов діяв не в межах своїх повноважень без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_1 за подання позову сплачений судовий збір в розмірі 2243,20 грн. за платіжним дорученням №1-2102К від 26.07.2021 року. (а.с. 185)

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, суд дійшов висновку про стягнення з Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок його бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору у розмірі 2243,20 грн.

Керуючись ст.ст.241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Держава Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Нємазєнко А.В. від 23.05.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №56466614 про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 701180,73 грн в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 70118,07 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Нємазєнко А.В. від 15.11.2018 року винесену в рамках ВП №56466614 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 70118,07 грн.

Стягнути з Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 2243,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 );

Відповідач: Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1);

Третя особа: Міністерство юстиції України (, 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13);

Суддя П.П.Марин