Справа № 380/4376/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4376/21 пров. № А/857/14299/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Гудима Л.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року (головуючої судді Грень Н.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/4376/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 24.03.2021 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить зобов`язати відповідача зарахувати йому до загального страхового стажу період роботи з 17.05.1979 по 15.01.1984 з дня звернення за призначенням пенсії, здійснити перерахунок пенсії та провести її доплату.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.05.1979 по 15.01.1984 у Виробничому об`єднанні транспорту «Львівтранссільгосптехніка». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу період роботи з 17.05.1979 по 15.01.1984 у Виробничому об`єднанні транспорту «Львівтранссільгосптехніка» з дати звернення з заявою про призначення пенсії та провести перерахунок пенсії. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, в частині задоволених вимог, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в апеляційному порядку. Відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального і процесуального права. Відповідач, зокрема, зазначає, що в записі трудової книжки позивача про період роботи у Виробничому об`єднанні транспорту «Львівтранссільгосптехніка» з 17.05.1979 по 15.01.1984 містяться недоліки, а саме - у записі № 7 у графі 4 дописано дату наказу про прийняття на роботу та немає наказу про звільнення. Відтак, апелянт зазначає, що питання стосовно зарахування до трудового стажу періоду роботи з 17.05.1979 по 15.01.1984 буде розглядатися органами Пенсійного фонду України лише за наявності додаткових документів, що підтверджують необхідні записи трудової книжки. Окрім цього, відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що довідка від 25.06.2020 №В- 1201/807-12, видана Державним архівом Львівської області, не є доказом того, що позивач не працював у спірний період у Виробничому об`єднанні транспорту «Львівтранссільгосптехніка».

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить суд відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у справі № 380/4376/21 без змін. Зазначає про те, що записи у його трудовій книжці зроблені відповідно до вимог чинного законодавства на той час. Окрім цього, позивач посилається на практику Верховну Суду при вирішенні аналогічних спорів і вказує, що не може нести відповідальності за зберігання чи подання документів в архів підприємством, на якому він працював.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у справі № 380/4376/21 та ухвалою суду від 10.08.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що у зв`язку із досягненням пенсійного віку, ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

05.12.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області з метою перевірки правильності обрахунку трудового (страхового) стажу.

Листом від 05.01.2021 №420/В-52/8-1300/21 відповідач повідомив про незарахування до трудового стажу періоду роботи у Виробничому об`єднанні транспорту «Львівтранссільгосптехніка» з 17.05.1979 по 15.01.1984, оскільки у трудовій книжці позивача відсутній наказ про звільнення. Також Державним архівом Львівської області у довідці від 25.06.2020 №В-1201/07-12 вказано про те, що в документах Виробничого об`єднання транспорту «Львівтранссільгосптехніка» особових рахунків, наказів з особового складу на прізвище позивача за 1979 по 1983 не виявлено.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними, позивач звернувся зі скаргою від 21.01.2021 до Пенсійного фонду України та просив зарахувати до його трудового (страхового) стажу вказаний вище період роботи.

Листом від 23.02.2021 №5672-2638/В-03/8- 2800/21 Пенсійний фонд України відмовив у задоволенні скарги, покликаючись при цьому на наявні в трудовій книжці позивача записи, що зроблені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, не вказавши при цьому, які саме вимоги порушені.

У подальшому, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 19.02.2021 №1719-695/В-52/8-1300/21 повідомило позивачу про те, що період роботи з 17.05.1979 по 15.01.1984 не зарахований останньому до загального трудового (страхового) стажу, оскільки в трудовій книжці містяться неточності, а саме у записі №7 у графі 4 дописано дату наказу про прийняття на роботу.

Вважаючи такі дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними та необґрунтованими, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно з частиною 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно пункту 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Із наведених законодавчих норм слідує необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що запис про прийняття позивача водієм третього класу у Виробниче об`єднання транспорту «Львівтранссільгосптехніка» з 17.05.1979 на підставі наказу №87к від 17.05.1979 відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162), що була чинною у вказаний період, оскільки всі графи трудової книжки заповнені правильно, при цьому у трудовій книжці відсутні виправлення підчищення, тощо.

Таким чином, доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем не надано, а тому правильним є висновком суду, що останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.

Суд першої інстанції підставно звернув увагу на те, що довідка від 25.06.2020 №В-1201/07- 12, видана Державним архівом Львівської області не може вважатись доказом того, що позивач не працював у спірний період у Виробничому об`єднанні транспорту «Львівтранссільгосптехніка», оскільки листом Державного архіву Львівської області від 24.11.2020 №В-2442/07-12 позивача повідомлено про те, що документи Виробничого об`єднання транспорту «Львівтранссільгосптехніка» з особового складу на зберігання до Державного архіву Львівської області не надходили, інформацією про місцезнаходження документів вказаного об`єднання архів не володіє.

Доводи відповідача щодо відсутності наказу про звільнення позивача у спірний період є необґрунтованими, оскільки із записів у трудовій книжці позивача №7 та №8 видно, що переведення ОСОБА_1 відбувалося в межах одного підприємства, а саме - Виробничого об`єднання транспорту «Львівтранссільгосптехніка», а відповідно до пункту 2.27 Інструкції № 162 запис про звільнення у зв`язку з переведенням здійснюється у трудовій книжці лише у разі переведення працівника на інше підприємство .

Відтак, враховуючи вищезазначене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності чи до правоохоронних органів щодо можливих протиправних дій позивачем, однак Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області таким правом не скористалося.

Окрім цього, колегія суддів підкреслює, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 та від 08.02.2021 по справі № 487/68/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що робота ОСОБА_1 у період з 17.05.1979 по 15.01.1984 на Виробничому об`єднанні транспорту «Львівтранссільгосптехніка підтверджується трудовою книжкою, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про зарахування до трудового стажу позивача спірного періоду, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом, а тому мотивація, яка наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у справі №380/4376/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Л.Я. Гудим