Справа № 120/10429/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 р. Справа № 120/10429/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 поштою до суду надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 (вих. № 350/163/1/1382/пс від 26.08.2021) до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі Другий відділ ДВС у м. Вінниці) про визнання протиправними дій державного виконавця Степанюк А.В. щодо винесення постанови від 09.08.2021 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 65918967 та скасування цієї постанови як протиправної.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 560/6752/20, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021, військову частину НОМЕР_1 зобов`язано обчислити та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020 по 01.10.2020, грошову допомогу для оздоровлення за 2020 рік, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020.

На виконання вказаного рішення 07.06.2021 судом видано виконавчий лист № 560/6752/20, який стягувачем пред`явлено до примусового виконання.

29.06.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65918967 щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 присуджене грошове забезпечення за час військової служби. Крім того, цією постановою вирішено стягнути з боржника виконавчий збір в сумі 24000,00 грн.

Відповідає зазначає, що з метою виконання рішення суду, ухваленого на користь ОСОБА_1 , а також сплати виконавчого збору, 02.08.2021 військова частини НОМЕР_1 замовила додаткові кошти у розпорядника вищого рівня, а саме Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, від якого позивач отримує бюджетні асигнування. Однак станом на 26.08.2021 кошти, необхідні для погашення вказаної заборгованості, на рахунок військової частини не надходили.

Позивач звертає увагу, що військова частина НОМЕР_1 є державною організацією, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету та проводить видатки у відповідності до статті 51 Бюджетного кодексу України на основі наданого кошторису на відповідний рік. Відтак невиконання судового рішення через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин та не дає законних підстав для накладення на боржника штрафу, який у такому разі жодним чином не захищає право стягувача на отримання бюджетних коштів.

Разом з тим, 18.08.2021 позивач отримав постанову відповідача від 09.08.2021 про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу в розмірі 5100,00 грн на підставі положень ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. При цьому оскаржуваною постановою боржнику встановлено новий строк для виконання рішення протягом десяти робочих днів.

Позивач вважає вказану постанову неправомірною і такою, що підлягає скасуванню, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 06.09.2021 позовну заяву військової частини НОМЕР_1 залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн.

15.09.2021 до суду надійшло клопотання позивача про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 20.09.2021 зазначене клопотання задоволено, а позивачу встановлено додатковий строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення (отримання) копії ухвали.

29.09.2021 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив квитанцію про сплату судового збору в сумі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 01.10.2021 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Крім того, на підставі положень ч. 2 ст. 49 КАС України за ініціативою суду до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено стягувача у виконавчому провадженні, а саме ОСОБА_1 .

Цією ж ухвалою: 1) відповідачу встановлено дводенний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України; 2) витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 65918967; 3) третій особі встановлено дводенний строк з дня отримання ухвали для подання пояснень щодо позову з дотриманням правил, встановлених частинами другою-четвертою статті 162 КАС України.

05.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Як зазначає відповідач, 29.06.2021 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 65918967 з виконання рішення суду про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 01.10.2020, грошову допомогу для оздоровлення за 2020 рік, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020.

Оскільки у встановлений державним виконавцем строк рішення суду виконано не було, 09.08.2021 прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Відповідач зауважує, що за змістом положень статей 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати усіх заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, у зв`язку з чим наділений повноваженнями щодо накладення штрафу на боржника за невиконання рішення зобов`язального характеру без поважних причин.

Таким чином, відповідач вважає оскаржувану постанову правомірною і такою, що винесена на виконання прямих обов`язків державного виконавця, визначених законом.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач надав суду засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 65918967.

Інших заяв по суті від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог і заперечень, суд при вирішенні спору керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону № 1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені нормативні положення, суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас обов`язковою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Отже, приймаючи рішення про накладення на боржника штрафу відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний з`ясувати, чи вжито боржником дії щодо виконання рішення суду та чи існують поважні причини, які унеможливлюють його виконання.

В залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Таким чином, зміст правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин тягне за собою наслідки, встановлені приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто, на момент прийняття рішення про накладення штрафу державний виконавець має встановити факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З наведеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, але не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17.

Крім того, згідно з практикою Верховного Суду (див. постанову від 21.11.2018 у справі № 373/436/17) невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. В цьому разі накладення державним виконавцем штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Суд враховує, що у відповідності до підпункту 1.3 пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 "Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України" військова частина НОМЕР_2 є розпорядником бюджетних коштів третього рівня та отримує бюджетні асигнування за підпорядкованістю від Командування Повітряних Сил Збройних Сил України як розпорядника другого рівня.

Отже, виплати здійснюються позивачем виключно за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, окрім зазначених, для здійснення виплат позивач немає.

Між тим, в силу приписів статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач вчиняв необхідні дії для виконання виконавчого листа № 560/6752/20 від 07.06.2021, а саме подав заявки на отримання коштів (вих. № 350/163/1/450 та № 350/163/1/451 від 02.08.2021) розпоряднику вищого рівня, оформив додаткову заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям на серпень 2021 року, а також розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, на серпень 2021 року.

Втім, станом на 26.08.2021 кошти для погашення заборгованості перед ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 65918967 на рахунок військової частини не надійшли, що підтверджується довідкою № 350/163/1/1378/пс від 26.06.2021.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач не виплатив належну стягувачу суму у зв`язку з відсутністю бюджетного асигнування та необхідних для здійснення виплати коштів, що не може вважатися невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Суд погоджується з доводами позивача, що станом на дату винесення оскаржуваної постанови виконання у повному обсязі рішення суду в справі № 560/6752/20 незалежало від волі боржника та було унеможливлене причинами, які в розумінні статей 63, 75 Закону № 1404-VIII є поважними.

З огляду на викладене суд доходить висновку про неправомірність та передчасність постанови державного виконавця від 09.08.2021 про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 65918967.

При цьому додатково враховується практика Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах цієї категорії, зокрема постанови від 24.09.2020 у справі № 240/7126/20, від 16.09.2020 у справі № 240/2752/20, від 30.06.2020 у справі № 560/338/20, а також рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі № 120/6134/21-а та від 04.08.2021 у справі № 120/5736/21-а, ухвалені в подібних правовідносинах за участю одного й того ж органу ДВС відповідача у цій справі.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з пунктом 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови Другого відділу ДВС у м. Вінниці № 65918967 від 09.08.2021 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. є підставними та підлягають задоволенню.

Разом з тим, підстав для задоволення решти позовних вимог суд не вбачає.

Так, на думку суду, позивач помилково просить також визнати протиправними дії державного виконавця Степанюк А.В. щодо винесення вищевказаної постанови, оскільки у даному випадку права та законні інтереси позивача, як боржника, порушуються саме прийняттям постанови про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення суду, а не діями державного виконавця щодо її винесення.

Крім того, публічно-правовий спір між сторонами виник у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення (органом ДВС) при здійсненні владних управлінських функцій, а не певних юридично значимих дій, які можуть бути предметом судового оскарження окремо від цього рішення.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій відповідача належить відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2270,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас суд присуджує позивачу усю суму судового збору, адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок прийняття відповідачем неправомірного рішення, а спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття судом рішення про часткове задоволення позову пов`язується з обранням позивачем невірного способу захисту порушених прав позивача.

Крім того, суд враховує, що при зверненні до адміністративного суду позивач сплатив судовий збір як за одну позовну вимогу майнового характеру, яка за результатами розгляду справи судом задоволена.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Степанюк Анастасії Володимирівни від 09 серпня 2021 року про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у виконавчому провадженні № 65918967.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи:
1) позивач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 );
2) відповідач: Другий відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (, місцезнаходження: вул. Соборна, 15-А, м. Вінниця, 21050, адреса електронної пошти: );
3) третя особа: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , адреса електронної пошти: somon@ ukr.net).
Повне судове рішення складено 08.10.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович