Справа № 540/3824/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/3824/20
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

Дата і місце ухвалення 17.05.2021р., м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.05.2021р. по справі №540/3824/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 22.06.2020 року №-2103 та №1-2103.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17.05.2021р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи судове рішення у справі не врахував, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у ОСОБА_1 на праві постійного користування перебувають дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 43,6 га, за які згідно даних податкового органу він не сплатив земельний податок з фізичних осіб за 2020р. Вважає, що у спірних правовідносинах суд не мав правових підстав застосував висновки Великої Палати Верховного суду, викладені у постанові від 23.06.2020р. по справі №922/989/18, оскільки обставини вказаної справи не є тотожними.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Голопристанської районної ради народних депутатів від 21 квітня 1995 року №21 ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 21,4 га для ведення селянського (фермерського) господарства.

22 березня 1996 р. Голопристанською районною радою народних депутатів зареєстровано Фермерське господарство «ГАРТ», головою якого призначено ОСОБА_1 .

Рішенням Голопристанської районної ради народних депутатів Голопристанського району Херсонської області від 06.07.2000 року №173 ОСОБА_1 видано акт на право постійного користування земельними ділянками №1 площею 21.4 га, та №2 площею 22.2 га. для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.29).

Згідно п.5.5 статі 5 Статуту фермерського господарства «ГАРТ» (викладеній у новій редакції), ФГ створене відповідно до законодавства на земельній ділянці площею 43,6 га, що надана голові ФГ ОСОБА_1 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішень сесій Голопристанської районної ради народних депутатів Голопристанської районної ради народних депутатів Голопристанського району Херсонської області, а саме №21 від 21.04.1995 р. на площу 21,4 га., №173 від 06.07.2000 р. на площу 22,2 га. право на землю ОСОБА_1 посвідчено Державним актом на право постійного користування землею серія IV-ХС №004344.

Водночас, згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказані вище земельні ділянки, (кадастрові номери :02:001:0720, :02:001:0709) перебувають на праві постійного користування у ОСОБА_1

22 червня 2020 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Ф" №-2103 та №-2103, якими позивачу, згідно з підпунктом 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до п. 286.5 ст. 286 розділу ХІІ Податкового кодексу України, визначено суми податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 5198,06 грн. та 5392,38 грн. відповідно.

Вважаючи протиправними зазначені вище податкові-повідомлення рішення, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23.06.2020р. по справі №922/989/18 дійшов висновку, що оскільки вказані вище земельні ділянки передані ОСОБА_1 у користування фермерському господарству, обов`язки зі сплати податку з фізичних осіб має нести відповідне господарство, а не позивач, а отже оскаржувані податкові-повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом підпунктів 14.1.72, 14.1.147, пункту 14.1 статті 14 ПК України (далі ПК України) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі (ст. 269 ПК України).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 ПК України).

Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (ст. 271ПК України).

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу. (п. 286.5 ст. 286 ПК України).

За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зміст наведених правових норм свідчить про те, що земельний податок з фізичних осіб сплачується з дня виникнення права користування земельною ділянкою, тобто з дня державної реєстрації відповідного права. Сплата земельного податку є обов`язком, яке кореспондується з правом користування земельною ділянкою державної та комунальної власності.

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначає Закон України від 19 червня 2003 року №973-IV «Про фермерське господарство» (далі Закон № 973-IV).

Згідно із частиною першою статті 5 Закону № 973-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України (частина перша статті 7 Закону № 973-IV).

Відповідно до статті 8 Закону №973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Відповідно до статті 12 цього Закону землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Встановлюючи, що землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на перелічених вище умовах, Закон №973-IV при цьому не встановлює будь-яких виключень щодо правового регулювання користування земельною ділянкою. Не встановлює цей Закон і такі наслідки, як набуття фермерським господарством права на користування земельною ділянкою, яка була надана громадянину для створення фермерського господарства, в силу факту державної реєстрації фермерського господарства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладеної в постанові від 18 червня 2021 року по справі № 400/1730/19 у правовідносинах з орендної плати за землі державної та комунальної власності, які були надані фізичній особі для створення фермерського господарства: податковий обов`язок щодо сплати орендної плати у таких правовідносинах лежить на орендарі земельної ділянки, який визначений в договорі оренди земельної ділянки і право користування земельною ділянкою якого зареєстровано в державному реєстрі речових прав. Податковий обов`язок щодо сплати орендної плати за землі державної та комунальної власності виникає у фермерського господарства, для створення якого фізичній особі була надана земельна ділянка, після переходу до нього прав орендаря в установленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що, хоча земельна ділянка у 2020 році перебувала у фактичному користуванні фермерського господарства «ГАРТ», позивач не оформив належним чином передачу земельної ділянки цьому фермерському господарству як землекористувачу.

Таким чином, оскільки постійним користувачем земельної ділянки є фізична особа ОСОБА_1 , судова колегія вважає, що саме на позивача відповідно до статті 269 ПК України покладено обов`язок щодо сплати земельного податку з фізичних.

Той факт, що використання земельних ділянок відбувається через створене позивачем фермерське господарство «ГАРТ» не змінює статусу позивача, як постійного користувача земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати земельний податок. Не звільняє його від цього обов`язку і навіть можлива сплата фермерським господарством «ГАРТ» земельного податку. Платник податку, як це встановлено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 ПК України, є обов`язковим елементом податку, який визначається виключно нормами ПК України. Статтею 2 ПК України встановлено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

З огляду на зазначене суди першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 22.06.2020 року №-2103 та №1-2103, та наявність підстав для їх скасування.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача та суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного суду, викладені у постанові від 23.06.2020р. по справі №922/989/18, відповідно до яких «з дати реєстрації фермерського господарства обов`язки землекористувача здійснює відповідне господарство, а не громадянин, якому відповідна земельна ділянка була передана у постійне користування», оскільки ці висновки зроблені у господарській справі та стосуються припинення права користування земельними ділянками для ведення фермерських господарств, тобто за відмінних обставин та їх правового регулювання.

Схожа за змістом правова позиція, наведена Верховним Судом у постанові від 08.07.2021р. по справі №120/3966/19.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, доводам сторін по справі, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що постановлене судом рішення від 17.05.2021р. підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.05.2021р. по справі №540/3824/20 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.А. Шевчук