Справа № 620/3739/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3739/21 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, в якому просила:

- визнати бездіяльність відповідача щодо ненадання запитуваної інформації на запит на інформацію від 15.01.2021, надісланого засобами поштового зв`язку на запит на інформацію, надісланого 09.03.2021 на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси позивача;

- зобов`язати надати позивачу запитувані документи та інформацію, шляхом надсилання на адресу для листування або на електронну адресу, зазначену у запиті, разом з всіма додатками у повному обсязі, а саме: надати належним чином засвідчені копії рішень разом з додатками до них, які ухвалювались Плисківською сільською радою на сесії від 22.01.2021; надати належним чином засвідчені копії документів разом з додатками до них, відносно результатів поіменного голосування по рішенням Плисківської сільської ради на сесії від 22.01.2021; надати належним чином засвідчену копію протоколу разом з додатками до нього, сесії Плисківської сільської ради від 22.01.2021;

- стягнути з відповідача 5000 грн на користь позивача завданої моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що вона звернулася до відповідача із запитом про надання публічної інформації, втім відповідач не надав запитувані документи та інформацію, що на її думку є протиправним, та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує її право на отримання інформації.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити, та вирішити питання щодо стягнення на користь позивача судових витрат разом з комісіями, враховуючи витрати на правову допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем у належний спосіб надано запит на отримання інформації, а тому відмова у наданні інформації у електронному вигляді є протиправною.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а і право на своєчасність її отримання.

Відтак, на думку апелянта, на відповідача покладений обов`язок оприлюднювати і регулярно оновлювати інформацію на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах, із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження відповідних документів, рішень тощо.

Також, як вказує апелянт, він має право на гарантоване національним законодавством та імперативними нормами міжнародного права на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що відповідачем на запити позивача було направлено цінним листом з описом вкладення всю запитувану інформацію, при цьому апеляційна скарга стосується інформації, що не відноситься до розгляду даної справи.

Крім того, відповідач вказує, що оскільки позивач не зазначає у чому полягає завдана йому моральна шкода, та не вказує жодних обґрунтувань про причинно-наслідковий зв`язок між запитом на публічну інформацію та знущаннями над нею, відтак позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області з запитом щодо отримання інформації від 15.01.2021 б/н засобами поштового та електронного зв`язку.

У своєму запиті від 15.01.2021 позивач просила надати: належним чином засвідчені копії рішень, разом з додатками до них, які ухвалювались Плисківською сільською радою на сесії від 22.01.2021; належним чином засвідчені копії документів, разом з додатками до них, відносно результатів поіменного голосування по рішенням Плисківської сільської ради на сесії від 22.01.2021; належним чином засвідчену копію протоколу, разом з додатками до нього, сесії Плисківської сільської ради від 22.01.2021.

Вказаний запит було отримано 25.02.2021, та у свою чергу 26.02.2021 відповідач надав відповідь згідно листа №131, в якому зазначив, що запит позивача стосується надання значного обсягу документації, відшкодування та копіювання, якої необхідно здійснити співробітникам Плисківської сільської ради (орієнтовно 150-200 сторінок). Також роз`яснено вимоги статті 20, частини другої статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 № 740. У зв`язку з викладеним, відповідач просить підтвердити готовність здійснення відшкодування фактичних витрат на копіювання, та повідомляє, що у зв`язку із значним обсягом запитуваної інформації, вона буде надана протягом 20 робочих днів.

У подальшому, 20.04.2021 відповідач листом № 277 від 19.04.2021 направив на адресу позивача запитувану інформацію в кількості 92 документи на 119 аркушах, що підтверджується фіскальним чеком (а.с.78-80).

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо надання інформації за запитом від 15.01.2021 та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем було отримано відповідь на запит, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 15.01.2021 задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що позивачем не було доведено та не надано суду відповідні докази завдання їй моральної шкоди та не наведено, з яких міркувань позивач виходив при визначенні розміру такої шкоди, тому позовні вимоги у цій частині є також безпідставними.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

У силу вимог пункту 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною першою статті 20 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У відповідності до частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовий, зафіксований на певному матеріальному носієві продукт, отриманий або створений суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

При цьому, законодавством визначено виключний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту та передбачено обов`язкові реквізити такої відмови, зокрема, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області із запитом щодо надання інформації стосовно надання належним чином засвідчених копій рішень, разом з додатками до них, які ухвалювались Плисківською сільською радою на сесії від 22.01.2021; належним чином засвідчених копії документів, разом з додатками до них, відносно результатів поіменного голосування по рішенням Плисківської сільської ради на сесії від 22.01.2021; належним чином засвідченої копії протоколу, разом з додатками до нього, сесії Плисківської сільської ради від 22.01.2021.

Листом №131 від 26.02.2021 було відмовлено у задоволенні запиту на надання інформації, так як запит позивача стосувався надання значного обсягу документації, відшкодування та копіювання, якої необхідно здійснити співробітникам Плисківської сільської ради (орієнтовно 150-200 сторінок). Також позивачу роз`яснено положення статті 20, частини другої статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 № 740.

У зв`язку з викладеним, відповідач просить підтвердити готовність здійснення відшкодування фактичних витрат на копіювання, та повідомив, що у зв`язку із значним обсягом запитуваної інформації, вона буде надана протягом 20 робочих днів.

У відповідності до частини першої статті 10 Закону №2939-VI публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Згідно частин першої та четвертої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 №740 затверджено граничні норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, згідно яких за копіювання або друк копій документів формату А4 та меншого розміру (в тому числі двосторонній друк) справляється плата у розмірі не більше ніж 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки.

Тобто, у разі надання відповіді на запит на інформацію, що передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк, та у разі надання великого обсягу інформації, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів.

Вказане обумовлено необхідністю уникнення ситуацій покладення на розпорядника інформації надмірного тягаря щодо безоплатного надання інформації та обґрунтованих причин щодо неможливості надання відповіді протягом п`яти робочих днів.

У подальшому, 20.04.2021 відповідачем листом №277 від 19.04.2021 було направлено на адресу позивача запитувану інформацію в кількості 92 документи на 119 аркушах, що підтверджується фіскальним чеком (а.с.78-79).

Відтак, посилання апелянта на можливість надання їй лише перших 10 сторінок запитуваної інформації свідчило б про отримання нею неповної відповіді на запит, що не узгоджується з нормами Закону №2939-VI.

У той же час, звертаючись до суду, позивач вказує на бездіяльність відповідача щодо ненадання запитуваної інформації на запит на інформацію від 15.01.2021, протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси позивача.

Так, статтею 13 Закону України від 04.10.2001 №2759-III «Про поштовий зв`язок» передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Як свідчать матеріали справи, відповідь на запит позивача від 15.01.2021, яка отримана відповідачем 25.02.2021 направлена 26.02.2021 та у подальшому 20.04.2021 разом із запитуваними документами.

На підтвердження факту направлення відповіді на запит відповідачем до суду першої інстанції надано копію фіскального чеку, який є належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень відповіді на запит позивача та в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Відповідно, позивачем було отримано 24.04.2021 відповідь на запит, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відстеженням пересилання поштових відправлень (а.с.80-81).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 15.01.2021 такою, що порушує законні права та інтереси позивача задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнути з відповідача 5000 грн на користь позивача завданої моральної шкоди.

Відповідно до п. 6 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно п. 6 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У відповідності до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пунктах 2, 4 вказаної постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов.

Крім того, за правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини першої ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, посилається на бездіяльність відповідача, що полягає у ненаданні їй відповіді на запит.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вказаною бездіяльністю відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у втраті значних коштів на ведення судових справ, та отримання різних консультацій, понесення морального та фізичного болю cаме через неправомірні дії відповідача.

Однак, позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй або членам її сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю безпосередньо відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених частиною другою статті 23 ЦК України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 804/6922/16.

Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Оскільки позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та заявленою моральною шкодою в розмірі 5000 грн, як і не обґрунтував сам розмір моральної шкоди, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук