Справа № 640/24072/21
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Федотова І.В.,

при секретарі Дмитренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Тіз-Топаз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, скасування постанов.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Тіз-Топаз» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2016 року у справі № 910/18449/16 було задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» про видачу виконавчого документа на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» по справі № 02/16, що розглядалась третейським судом у складі: третейський суддя - Лінкевич О.М.

На виконання даної ухвали Господарським судом міста Києва було видано накази: від 05 грудня 2016 року № 910/18449/16 про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» на користь ТОВ «Дана» 1 147 970,00 грн; від 05 грудня 2016 року № 910/18449/16 про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» на користь ТОВ «Дана» 11 629,70 грн; від 05 грудня 2016 року №910/18449/16 про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» на користь ТОВ «Дана» 689,00 грн.

Надалі, вказані вище накази було звернено стягувачем до примусового виконання.

Так, постановами головного державного виконавця Дубаса Артура Михайловича від 27 лютого 2017 року було відкрито виконавчі провадження: ВП № 53451728 про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» на користь ТОВ «Дана» 1 147 970,00 грн; ВП № 53451517 про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» на користь ТОВ «Дана» 11 629,70 грн; ВП № 53451876 про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» на користь ТОВ «Дана» 689,00 грн.

В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 травня 2017 року було порушено провадження у справі № 910/7049/17 про банкрутство ПрАТ «Тіз-Топаз», введено процедуру розпорядження майном боржника, здійснено оприлюднення повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство та надано строк для звернення кредиторами із заявами з вимогами до боржника.

Постановами головного державного виконавця Дубаса Артура Михайловича від 20 липня 2017 року виконавчі провадження ВП № 53451728, ВП № 53451517, ВП №53451876 було зупинено на підставі пункту 4 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» - порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

ТОВ «Дана» звернулось із заявою з грошовими вимогами у справі № 910/7049/17 про банкрутство ПрАТ «Тіз-Топаз», які складалися тому числі із заборгованості за виконавчими документами, які виконувались у виконавчих провадженнях ВП № 53451728, ВП № 53451517, ВП № 53451876.

Ухвалою попереднього засідання від 21 серпня 2017 року у справі № 910/7049/17 про банкрутство ПрАТ «Тіз-Топаз» було затверджено реєстр вимог кредиторів ПрАТ «Тіз- Топаз», до якого включено, зокрема, вимоги ТОВ «Дана» за виконавчими документами, які виконувались у виконавчих провадженнях ВП № 53451728, ВП № 53451517, ВП №53451876.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі №910/7049/17 було затверджено мирову угоду у справі № 910/7049/17, якою визначено порядок погашення боржником, Приватним акціонерним товариством «Тіз-Топаз», вимог кредиторів, в тому числі і вимог ТОВ «Дана» за виконавчими документами, які виконувались у виконавчих провадженнях ВП № 53451728, ВП № 53451517, ВП №53451876 та припинено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Тіз-Топаз».

21 листопада 2017 року ТОВ «Дана» звернулось до органу державної виконавчої служби із заявою від 20 листопада 2017 року № 09/37 про повернення виконавчих документів у виконавчих провадженнях ВП № 53451728, ВП № 53451517, ВП № 53451876 на підставі пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Копія заяви з відміткою про прийняття додавалась.

Однак жодної відповіді на дану заяву ані стягувач, ані боржник до цього часу не отримали.

На підставі таких обставин, ТОВ «Дана» повторно звернулось до державного виконавця із заявою про повернення виконавчих документів за № 10/37 від 20 липня 2021 року.

На виконання вказаної вище заяви, постановами державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 серпня 2021 року виконавчі провадження ВП № 53451728, ВП № 53451517, ВП № 53451876 було поновлено.

В подальшому, постановами державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 19 серпня 2021 року виконавчі провадження ВП № 53451728, ВП № 53451517, ВП № 53451876 було завершено у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувану за його заявою на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, 19 серпня 2021 року заступником начальника відділу - державним виконавцем Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипкою Юлією Олександрівною було винесено постанови про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» виконавчого збору, а саме: постанова від 19 серпня 2021 року ВП № 53451728 про стягнення виконавчого збору у сумі 114 797,00 грн; постанова від 19 серпня 2021 року ВП № 53451517 про стягнення виконавчого збору у сумі 1 162,97 грн; постанова від 19 серпня 2021 року ВП № 53451876 про стягнення виконавчого збору у сумі 68,90 грн.

На підставі викладеного, 19 серпня 2021 року заступником начальника відділу - державним виконавцем Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипкою Юлією Олександрівною було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 66573011, ВП № 66572788, ВП № 66572712 з примусового виконання оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору.

Позивач, вважаючи рішення та дії відповідача щодо відкриття виконавчих проваджень ВП № 66573011, ВП № 66572788, ВП № 66572712 щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (набув чинності 05 жовтня 2016 року, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (надалі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті цього Закону, зокрема постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

На підставі пункту восьмого Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

В той же час, частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначені вичерпні підстави, коли виконавчий збір не стягується, а саме: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, відповідно до частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, постанови про стягнення виконавчого збору від 19 серпня 2021 року ВП № 53451728, ВП № 53451517, ВП № 53451876, які були підставою для відкриття виконавчих проваджень ВП № 66573011, ВП № 66572788, ВП №66572712, не відносяться до вказаних вище приписів Закону України «Про виконавче провадження».

В свою чергу, з наданих до матеріалів справи копій постанов про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 серпня 2021 року у виконавчих провадженнях ВП № 53451728, ВП № 53451517, ВП № 53451876 вбачається, що останні були повернуті на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та у зв`язку з надходженням заяви від стягувача про повернення виконавчих документів стягувачу.

Водночас, згідно з частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи встановлено, що 19 серпня 2021 року заступником начальника відділу - державним виконавцем Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипкою Юлією Олександрівною було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 66573011, ВП № 66572788, ВП №66572712 з примусового виконання оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, нормами Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачено, що виконавчий збір не стягується лише у тому випадку, коли рішення суду боржником виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У випадку, коли державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, вимоги якого станом на час відкриття виконавчого провадження не виконані, та в подальшому закінчено виконавче провадження, нормами законодавства чинними станом на час прийняття оскаржуваної постанови, прямо передбачено обов`язок державного виконавця стягнути з боржника виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Таким чином, доводи позивача про те, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми, судом не беруться до уваги, оскільки відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Вказану норму Закону України «Про виконавче провадження» викладено в такій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року № 2475, який набрав чинності 28 серпня 2018 року.

Отже, зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 640/16620/19, від 28 січня 2021 року у справі № 640/24233/19.

В свою чергу, позивач, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, наполягає на тому, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості.

Проте, частина 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, діяла до 28 серпня 2018 року.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, з наведеного слідує, що після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у справі № 360/3324/19 та від 23 грудня 2020 року у справі № 620/334/20.

Крім того, у вищевказаній постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у справі № 360/3324/19 вказано, що «стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження».

При цьому, безпідставним є посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного суду від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18, оскільки предметом оскарження у вказаній справі є постанови державного виконавця від 03 серпня 2018 року, на момент винесення якої діяла інша, ніж в даних спірних правовідносинах, редакція закону.

Таким чином, дійсні правовідносини не є аналогічними із правовідносинами в постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Враховуючи вищевикладені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно прийнято оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Федотов І.В.