Справа № 160/18503/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Голобутовського Р.З.
секретаря судового засідання Богащенко А.І.
представника заявника Удовицького Є.М.
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 Наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2021 року № 3460/5 «Про задоволення скарги» щодо тимчасового блокування доступу Приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.
Позовна заява обґрунтована тим, що пункт 3 Наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2021 року № 3460/5 «Про задоволення скарги» є протиправним та підлягає скасуванню.
Разом із позовною заявою 08.10.2021 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій просить:
- зупинити дію пункту 3 наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2021 року № 3460/5 "Про задоволення скарги" щодо тимчасового блокування доступу приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці до набрання законної сили судового рішення по даній справі;
- визначити спосіб і порядок виконання ухвали про забезпечення позову шляхом зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» відновити Приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що дія оскаржуваного Наказу фактично заподіює шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі. Захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення.
Також, заявник зазначає, що у разі задоволення позову порушене право позивача не буде поновленим, адже положення оскаржуваного Наказу щодо тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже буде виконане, а заявник буде змушений звертатись до суду з новим позовом про відшкодування збитків за блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Наказу, який був визнаний протиправним та скасований. Для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а розгляд заявлених позивачем позовних вимог в даній адміністративній справі взагалі втратить будь-який сенс.
Тому без вжиття заходів забезпечення позову не можливо буде виконати рішення суду, захистити права позивача, так як у разі невжиття заходів забезпечення позову ефективний захист й поновлення порушеного права позивача буде неможливим, адже до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі та надання правової оцінки оскаржуваному Наказу він вже буде реалізований. Невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії пункту 3 наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2021 року № 3460/5 «Про задоволення скарги», як індивідуального акту, вже має несприятливі наслідки для позивача, оскільки позбавляє позивача засобів до існування.
- що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі;
- чи буде позбавлений заявник права на працю та чи матиме він право здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних, фізичних осіб-підприємців;
- чи має заявник можливості здійснювати інші професійні (нотаріальні) дії у зв`язку із блокуванням доступу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
11.10.2021 року заявником надано до суду письмові пояснення, в яких наведено наступні обґрунтування.
Так, заявник зазначає, що Наказ Міністерства юстиції України від 30.09.2021 року № 3460/5 «Про задоволення скарги» у відповідності до п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства є актом індивідуальної, дія якого вичерпується його виконанням. Тобто, у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного пункту неможливо буде виконання рішення суду у справі (у разі задоволення позову), оскільки пункт 3 Наказу щодо тимчасового блокування доступу позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно завершить свою дію його виконанням (втратить чинність). Таким чином, неможливо буде виконати рішення суду про скасування пункту 3 Наказу, без вжиття заходів забезпечення позову, оскільки неможливо скасувати положення (пункт), який вже не існує (є виконаним та завершив свою дію).
Також, у письмових пояснення заявник зазначає, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.
Статтею 32 Закону України «Про нотаріат» визначено, що приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.
Тобто, як видно з викладеного, шляхом видачі оскаржуваного Наказу, заявника фактично позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності. Крім того, у заявника офіційно працевлаштовані дві особи, яким він зобов`язаний щомісяця сплачувати заробітну плату. Серед того, у заявника є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, не зважаючи на фактичне зупинення його діяльності.
Заявник, також, зазначає, що більшість нотаріальних дій, визначених у ст. 34 Закону України «Про нотаріат», так чи інакше стосуються доступу нотаріуса до Державного реєстру речових прав, а за вчиненням тих нотаріальних дій, які нотаріус може вчинити без доступу до реєстру (наприклад, посвідчення факту, що особа є живою чи посвідчення факту, що особа перебуває в певному місці) звертається не часто, а вартість вказаних послуг недостатня для покритті обов`язкових витрат позивача.
Отже, заявник стверджує, що 99% заробітку нотаріуса, пов`язані з роботою та доступом до Державного реєстру речових прав.
11.10.2021 року у судовому засіданні представник заявника підтримав заяву про забезпечення позову та просив її задовольнити в повному обсязі.
Вирішуючи заяву Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За приписами ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
При розгляді та вирішенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на заявника.
Пунктом 3 Наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2021 року № 3460/5 «Про задоволення скарги» тимчасово заблоковано доступ приватному нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.
Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.
Враховуючи наведену норму, заявник не може займатись іншою оплачуваною роботою, окрім викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.
У відповідності до ст. 32 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.
Судом встановлено, що єдиним джерелом доходу заявника є здійснення ним нотаріальної діяльності.
З`ясовуючи питання правомірності застосування заходів забезпечення, суд керувався такими положеннями чинного законодавства, як:
- відповідність заходів забезпечення предмету позову;
- вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті;
- наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Отже, надаючи оцінку обґрунтованості заяви приватного нотаріуса ОСОБА_1 про забезпечення позову, судом встановлено наступне.
Вказане свідчить про відповідність заходів забезпечення предмету позову.
Суд приймає посилання позивача на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного пункту неможливо буде виконання рішення суду у справі (у разі задоволення позову), оскільки пункт 3 Наказу щодо тимчасового блокування доступу позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно завершить свою дію його виконанням (втратить чинність). Таким чином, неможливо буде виконати рішення суду про скасування пункту 3 Наказу, без вжиття заходів забезпечення позову, оскільки неможливо скасувати положення (пункт), який вже не існує (є виконаним та завершив свою дію).
Зупиняючи дію пункту 3 Наказу, суд надасть позивачу доступ до правосуддя шляхом можливості встановити правомірність застосування до нього обмеження у вигляді тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з огляду на строковість (тимчасовість) цих заходів.
Водночас відповідач матиме можливість застосувати до заявника обмеження у вигляді тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з огляду на те, що ані сам Наказ Міністерства юстиції України від 30.09.2021 року № 3460/5, ані пункт 3 вказаного Наказу, не містить визначення з якої саме дати може розпочатися дія обмеження, або в яку дату спливає трьох місячний строк такого обмеження, що надасть можливість відповідачу реалізувати передбачене пунктом 3 Наказу обмеження після вирішення справи по суті, або припинення дії заходів забезпечення позову.
Частиною 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відмовивши заявнику у задоволенні заяви про забезпечення позову, шляхом зупинення пункту 3 Наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2021 року № 3460/5, суд фактично позбавить його можливості реалізувати його право на оскарження вказаного Наказу, оскільки вказаний пункт завершить свою дію до вирішення справи по суті, внаслідок чого, по-перше, неможливим буде виконання рішення суду у випадку задоволення позову, по-друге, сам наказ буде фактично виконаний, у зв`язку з чим не матиме сенсу його оскарження.
Таким чином, під час розгляду заяви про забезпечення позову не надаватиметься оцінка самому Наказу чи його положенням, не буде визначатись його правомірність або протиправність, натомість буде реалізоване право позивача на доступ до правосуддя.
Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Дія оскаржуваного Наказу про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, фактично унеможливлює здійснення позивачем професійної діяльності за наявності відповідного свідоцтва, отже, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам не тільки заявника, а й його офіційно влаштованих працівників, для відновлення яких, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Суд вважає за необхідне прийняти до уваги пояснення позивача стосовно того, що більшість нотаріальних дій, визначених у статті 34 Закону України «Про нотаріат», так чи інакше стосуються доступу нотаріуса до Державного реєстру речових прав, а вартість інших послуг недостатня для покритті обов`язкових витрат позивача, таких як заробітна плата працівників та сплата податків.
Оскільки правомірність оскаржуваного Наказу Міністерства юстиції України підлягає дослідженню лише під час судового розгляду адміністративної справи, а оскаржуваний наказ має правовим наслідком позбавлення позивача можливості та права здійснювати повноваження визначені законодавством, за наявності чинного відповідного свідоцтва, суд вважає, що заходи забезпечення адміністративного позову, про які у своїй заяві просить заявник, відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.
Суд звертає увагу на те, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, відповідач матиме можливість реалізувати оскаржуваний Наказ у випадку відмови у задоволені позову, в той час як позивач буде позбавлений можливості виконати рішення суду, у випадку задоволення позовної заяви.
Таким чином, задовольнивши заяву про забезпечення позову збережеться рівноправність учасників судового процесу.
Наведене, на думку суду, є достатнім підтвердженням того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснив оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Також, суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення реального виконання ухвали про забезпечення позову та уникнення випадків неправильного трактування порядку її виконання, суд вважає за необхідне визначити спосіб і порядок її виконання шляхом зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи», як суб`єкта, основними завданнями якого є, зокрема, надання доступу фізичним та юридичним особам до автоматизованих систем Єдиних та Державних реєстрів, у тому числі, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто суб`єкта, який фактично наділений повноваженнями виконання відповідного рішення Міністерства юстиції України, відновити Приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 77, 150-154, 242, 248, 372 Кодексу адміністративного судочинства України,
Зупинити дію пункту 3 наказу Міністерства юстиції України від 30.09.2021 року № 3460/5 "Про задоволення скарги" щодо тимчасового блокування доступу приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці до набрання законної сили судового рішення по даній справі.
Визначити спосіб і порядок виконання ухвали про забезпечення позову шляхом зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» відновити Приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.
місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження" до 11.10.2024 року (включно).

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський