Справа № 420/13632/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2021 року до суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» до Одеської митниці Держмитслужби, у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби від 23.04.2021 № UA500020/2021/000081/2 про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації від 23.04.2021 № UA500020/2021/00268;

зобов`язати Одеську митницю Держмитслужби подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили;

присудити з Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь ТОВ Автодистриб`юшн Карго Партс понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що у липні 2020 року між ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» та Компанією «Tyrecon LTD» (Продавець), Великобританія, укладено зовнішньоекономічний договір від 01.07.2020 № AD-201 на поставку індивідуальних заказів: пневматичні гумові шини Bridgestone для автобусів, вантажних автомобілів та сільськогосподарської техніки.

Як зазначає позивач, на виконання вимог Договору Компанією «Tyrecon LTD» 21.04.2021 здійснено поставку товару, за цінами відповідно до Договору, з урахуванням укладених додаткових угод.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного товару, декларантом подано до Одеської митниці Держмитслужби вантажну митну декларацію від 21.04.2021 №UA500020/2021/013630, де митну вартість товару визначено у відповідності до ст. 58 Митного кодексу України за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) у розмірі 934 270,04 грн., що відповідає ціні на товар, зазначеної в інвойсі від 23.03.2021 № 400121, а саме: 31 723,00 доларів США за курсом НБУ 28,0096 дорівнює сумі 934 270,04 гривень.

На виконання приписів ч. 2 ст. 53 МК України, з метою підтвердження заявленої Позивачем митної вартості, разом із згаданою вище митною декларацією митному органу були надані електронні копії наступних документів: 1) зовнішньоекономічний Договір від 01.07.2021 № AD-201; 2) додаткова угода від 03.08.2020 № 1 до Договору від 01.07.2021 № AD-201; 3) додаткова угода від 21.09.2020 № 2 до Договору від 01.07.2021 № AD-201; 4) додаткова угода від 11.01.2021 № 3 до Договору від 01.07.2021 № AD-201; 5) додаткова угода від 08.02.2021 № 4 до Договору від 01.07.2021 № AD-201; 6) інвойс проформа (PROFORMA INVOICE) від 15.01.2021 № 400121; 7) інвойс (INVOICE) від 23.03.2021 № 400121; 8) коносамент (Bill of Lading) від 10.04.2021 № 2021/03/EXP/003266; 9) сертифікат про походження товару (Certificate of origin) від 25.03.2021 № FJ1156375; 10) банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжне доручення в іноземній валюті АТ «УКРСИББАНК») від 26.01.2021 № 497-1 на суму 5 000,00 доларів США; 11) банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжне доручення в іноземній валюті АТ «УКРСИББАНК») від 26.03.2021 № 572-1 на суму 26 723,00 доларів США; 12) довідка про транспортні витрати від 19.04.2021 № 1904/21b; 13) пакувальний лист від 23.03.2021 № 400121.

При цьому, позивач наголошує, що надання вищеперелічених документів митним органом визнається.

Однак, як зазначає позивач, після отримання вищевказаного переліку документів відповідачем було запропоновано подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Зважаючи, що декларантом до митного оформлення разом з митною декларацією були подані всі необхідні та достатні документи на підтвердження заявленої митної вартості, які не містили ані розбіжності, ані наявних ознак підробки, інші документи декларантом не надавалися.

Проте, відповідачем, всупереч доводів та обґрунтувань декларанта, складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.04.2021 № UA500020/2021/00268 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 23.04.2021 № UA500020/2021/000081/2.

Відповідач обрав резервний метод визначення митної вартості заявленого товару, використавши інформацію баз даних ПІК АСМО Інспектор ЄАІС Держмитслужби.

Проте, позивач не погоджується із цим рішенням та підставами, що стали обґрунтуванням у прийнятті рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Позивач стверджує, що для підтвердження заявленої митної вартості митному органу разом з МД від 21.04.2021 № UA500020/2021/013630 було надано повний пакет необхідних документів згідно з переліком, визначеному у частині другій статті 53 МК України. У поданому пакеті документів містилися достовірні відомості на підтвердження числового значення складових митної вартості товарів, включно з відомостями щодо ціни, що була фактично сплачена та/або повинні бути сплачена за ці товари. Ці документи не містили розбіжностей та наявних ознак підробки, а визначений декларантом розмір митної вартості базувався на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Щодо вимоги про надання додаткових документів позивач зауважував, що така вимога відповідно до митного законодавства може висуватися декларанту виключно за наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості. При цьому мають витребовуватися ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Як вважає позивач, відповідачем не встановлено наявності жодного застереження, визначеного у ч.2 ст. 58 МК України, що виключають можливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору.

Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

В ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу встановлено 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Однак, відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, позовні вимоги не спростував, хоча був повідомлений про порушення провадження у справі.

На підставі ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті справи та/або клопотання учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС», , зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата запису: 08.07.2010; номер запису: 0007379.

Основним видом економічної діяльності підприємства є: 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (основний).

01 липня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (Покупець) та компанією Tyreсon LTD., що заснована та діє за законами Британії (Продавець), укладено зовнішньоекономічний договір поставки автошин №AD-201 від 01 липня 2020 року (а.с.19-24), предметом якого сторони визначили зобов`язання Продавця поставити Покупцю, на засаді його індивідуальних заказів, пневматичні гумові шини Bridgestone, Firestone для автобусів та вантажних автомобілів та сільськогосподарської техніки та диски колісні сталеві JANTSA для легкових автомобілів, автобусів та вантажівок, а Покупець зобов`язується придбати заказаний товар у відповідності до умов даного договору (п.1.1.). Товар відвантажується у відповідності до інвойсу, який є невід`ємною частиною договору (п.1.4.). Номенклатура, вартість та кількість товару визначаються в інвойсах до кожної конкретної поставки (п.1.5.). Ціна товару визначається в доларах США та Євро та вказується в інвойсі до кожної поставки товару (п.3.2.). Розрахунки відбуватимуться за умови 100 (сто) % передоплати суми інвойсу Покупцем на користь Продавця шляхом перерахування коштів банківським переказом на рахунок Продавця або з повним та/або частковим відстроченням платежу, що зазначається в інвойсі на кожне окреме відвантаження товару (п.4.3.).

На виконання умов зазначеного контракту підприємство-нерезидент - Tyreсon LTD виставив на адресу ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» proforma invoice від 15.01.2021 (а.с.24 зворот), відповідно до якого оплаті підлягає товар: new wheels 11.75x22.5 120 offset 180 шт. за ціною 67,80 дол. на суму 12204,00 дол.; new wheels 11.75x22.5 0 offset 36 шт. за ціною 65,50 дол. на суму 2358,00 дол.; new wheels 9x22.5 280 шт. за ціною 65,50 дол. на суму 18340,00 дол., а загалом на суму 32902,00 дол. Умови поставки зазначені: FOB Izmir, Turkey.

Також компанія Tyreсon LTD виставила на адресу ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» invoice від 23.03.2021, відповідно до якого оплаті підлягає товар: new wheels 11.75x22.5 120 offset 180 шт. за ціною 67,80 дол. на суму 12204,00 дол.; new wheels 11.75x22.5 0 offset 18 шт. за ціною 65,50 дол. на суму 1179,00 дол.; new wheels 9x22.5 280 шт. за ціною 65,50 дол. на суму 18340,00 дол., а загалом на суму 31723,00 дол. Умови поставки зазначені: FOB Izmir, Turkey.

Матеріали справи містять пакувальний лист від 10.04.2021 Tyreсon LTD (а.с.25 зворот).

Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №497-1 від 26.01.2021 (а.с.26), ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» перерахувало на користь Tyreсon LTD грошові кошти у розмірі 5000 доларів США на виконання умов договору поставки автошин №AD-201 від 01.07.2020.

Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №497-1 від 26.03.2021 (а.с.26 зворот), ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» перерахувало на користь компанії Tyreсon LTD грошові кошти у розмірі 26723,00 дол. США на виконання умов договору поставки автошин №AD-201 від 01.07.2020.

23.03.2021 року Tyreсon LTD оформлено пакувальний лист щодо товару new wheels 11.75x22.5 120 offset 180 шт.; new wheels 11.75x22.5 0 offset 18 шт.; new wheels 9x22.5 280 шт. на адресу ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС». Умови поставки зазначені: FOB Izmir, Turkey, а також на зазначений товар надано сертифікат про походження товару (а.с.27 зворот).

Відповідно до довідки ТОВ «Ей Ель Ес» про транспортні витрати №1904/21b від 19.04.2021 (а.с.28) зазначено, що вартість морського фрахту відповідно постачання вантажу відповідно до коносаментів № AD/2021/03/EXP/003266 у 1х40 НС контейнері №CAIU8849819 за маршрутом порт Ізмір (Туреччина) порт Одеса (Україна) складає 45721,50 грн. Також, повідомлено, що підприємство не здійснювало страхування вантажу за вказаним маршрутом.

З метою митного оформлення імпортованого товару, ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» складено митну декларацію №UA500020/2021/013630 (а.с.29), відповідно до якої відправник: Tyreсon LTD, Велика Британія, отримувач: ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС», умови поставки: FОВ TR Izmir, опис товару: Диски сталеві штамповані для вантажних автомобілів нові, ціна товару: 31723,00 дол. США, нарахування до ціни договору 45721,00 грн., статистична вартість товару становить 934270,04 грн., вага нетто 20660,6 кг.

Позивач визначив митну вартість товару за ціною договору.

Разом із тим, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом.

Так, Одеська митниця Держмитслужби надала декларанту повідомлення (а.с.31 зворот), у якому зазначило: «За результатом опрацювання всіх поданих декларантом документів встановлено, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складової митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: відповідно до якого інвойсу була здійснена передплата не зрозуміло, адже в контракті загальної суми не прописано. Також форма укладеного зовнішньоекономічного контракту від 01.07.200 №AD-201 не містить умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), а саме, визначених ч.1.11 «Санкції та рекламації», затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 6 вересня 2011 року №201. Цей розділ встановлює порядок застосування штрафних санкцій, відшкодування збитків та пред`явлення рекламацій у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням одним із контрагентів своїх зобов`язань. При цьому мають бути чітко визначені розміри штрафних санкцій (у відмотках від вартості недопоставленого товару (робіт, послуг) або суми неоплачених коштів, строки виплати штрафів від якого терміну вони встановлюються та протягом якого часу діють, або їх граничний розмір), строки, протягом яких рекламації можуть бути заявлені, права та обов`язки сторін договору (контракту) при цьому, способи врегулювання рекламацій. Тобто, імовірність ризику, що договір може вважатись таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми.».

З огляду на вищевказані розбіжності, відсутність усіх відомостей, які підтверджують складові митної вартості товару, декларанту, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, було запропоновано надати (за наявності) протягом 10 календарних днів додаткові документи, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) розрахунок ціни товару (калькуляція); 5) копія митної декларації країни відправлення, завірена належним чином та її переклад; 6) прейскуранти (прайс-листи), каталоги, специфікації виробника товару; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Також декларанту було запропоновано надати за власним бажанням додаткові, наявні у нього, інші документи, для підтвердження митної вартості товарів.

Рішенням Одеської митниці Держмитслужби №UA500020/2021/000081/2 від 23 квітня 2021 року митну вартість, заявленого до митного оформлення товару, було скориговано та обрано резервний метод визначення митної вартості товару (а.с.32).

Вартість товару за одиницю визначено у розмірі 3,8200 дол. США за кг нетто.

У розділі 33 вказаного рішення зазначено обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: «До митного оформлення підтвердження митної вартості товарів були надані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01.07.2020 №AD-201, додатки до нього, рахунок-фактура (інвойс) від 23.03.2021 №400121 та інші документи». «У поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, зокрема: відповідно до якого інвойсу була здійснена передплата не зрозуміло, адже в контракті загальної суми не прописано. Також форма укладеного зовнішньоекономічного контракту від 01.07.200 №AD-201 не містить умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), а саме, визначених ч.1.11 «Санкції та рекламації», затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 6 вересня 2011 року №201. Цей розділ встановлює порядок застосування штрафних санкцій, відшкодування збитків та пред`явлення рекламацій у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням одним із контрагентів своїх зобов`язань. При цьому мають бути чітко визначені розміри штрафних санкцій (у відмотках від вартості недопоставленого товару (робіт, послуг) або суми неоплачених коштів, строки виплати штрафів від якого терміну вони встановлюються та протягом якого часу діють, або їх граничний розмір), строки, протягом яких рекламації можуть бути заявлені, права та обов`язки сторін договору (контракту) при цьому, способи врегулювання рекламацій. Тобто, імовірність ризику, що договір може вважатись таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми». «На вимогу митного органу декларантом 22.04.2021 надіслано: виписка з бухгалтерських документів покупця від 04.03.2010 №SI; від 09.04.2021 №SI; від 06.04.2021 №SI; лист декларанта б/н від 23.04.201 про неможливість надання інших документів. Декларантом не спростовано раніше виявлені розбіжності у поданих до митного оформлення документах, а також не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ». «В органу доходів і зборів відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до статей 59, 60 МКУ неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62, 63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в органу доходів і зборів відсутня інформація щодо обчислення вартості, наданої виробником товарів. Відповідно до п.1 статті 64 МКУ у разі, якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) за резервним методом. За результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості по товару 1 «Штучні квіти…» є більшим та становить 3,82 дол. США за кг нетто (МД від 04.03.2021 №UA100060/2021/272402) ніж заявлено декларантом 1,61 дол. США за кг нетто».

Одеська митниця Держмитслужби прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2021/00268 (а.с.33) (в порушення ст.13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» складена російською мовою).

Відповідно до зазначеної картки відмови №UA500020/2021/00268 за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, а саме:

- пакувальний лист 400121 від 23.03.2021;

- рахунок-проформа 400121 від 15.01.2021;

- комерційний рахунок-фактура 400121 від 23.03.2021;

- коносамент 2021-03/ЕХР/003266 від 10.04.2021;

- сертифікат походження FJ1156375 від 25.03.2021;

- митна декларація, по якій було відмовлено у випуску товарів UA500020/2021/00255 від 21.04.2021;

- картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2021/00255 від 21.04.2021;

- платіжний документ, підтверджуючий вартість товару 497-1 від 26.01.2021;

- платіжний документ, підтверджуючий вартість товару 572-1 від 26.03.2021;

- документ, підтверджуючий вартість перевезення вантажу 1904/21б від 19.04.2021;

- контракт AD-201 від 01.07.2020;

- додаток до контракту 1 від 03.08.2020;

- додаток до контракту 2 від 21.09.2020;

- додаток до контракту 1 від 11.01.2021;

- додаток до контракту 1 від 08.02.2021;

- митна декларація, по якій було відмовлено у випуску товарів UA500020/2021/013630 від 21.04.2021, поданих 21.04.2021 о 19 год. 00 хв. декларантом ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС», - повідомляє про відмову у прийнятті митної декларації або документа, що її замінює з таких причин: «розділ ІІІ. Митна вартість товарів та методи її визначення, глава 9, ст.52-55 Митного кодексу України, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості UA500020/2021/000081/2 від 23.04.2021, рішення про відмову у митному оформленні може бути оскаржено у порядку, передбаченому гл.4 Закону України «Про Митний кодекс України. Вимоги, виконання яких дасть можливість приймання вантажної декларації: подання нової ВМД з урахуванням вимог рішення про коригування митної вартості UA500020/2021/000081/2 від 23.04.2021».

Не погодившись з прийнятими Одеською митницею Держмитслужби рішенням про коригування митної вартості товарів № UA500020/2021/000081/2 від 23.04.2021 та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2021/00268, позивач звернувся до суду з даним позовом. .

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі - Митний кодекс, МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, митна вартість товарів має підтверджуватись вищезазначеними та можуть підтверджуватись іншими документами, з яких вбачається ціна товару, фактично сплачена або, яка підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товару за основним методом ціною договору (контракту).

Судом встановлено, що підставою для висновків митного органу про недоведеність заявленої митної вартості товарів стали розбіжності у поданих документах.

З огляду на вищезазначені розбіжності, декларанту внесено вимогу щодо надання протягом 10 календарних днів додаткових документів, згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. Натомість декларант вважав, що поданих ним документів достатньо для підтвердження митної вартості товару за основним методом ціною договору.

Проаналізувавши обґрунтованість сумнівів відповідача, відносно прийнятності заявленої декларантом ціни товару, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Так, у спірному рішенні Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 23.04.2021 №UA500020/2021/000081/2 відповідачем зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, зокрема: "відповідно до якого інвойсу була здійснена передплата не зрозуміло, адже в контракті загальної суми не прописано".

Згідно і ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з укладеним між компанією Tyreсon LTD та ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» договором поставки автошин №AD-201 від 01.07.2020 (а.с.19-24), сторони визначили, що товар відвантажується у відповідності до інвойсу, який є невід`ємною частиною договору (п.1.4.). Номенклатура, вартість та кількість товару визначаються в інвойсах до кожної конкретної поставки (п.1.5.). Ціна товару визначається в доларах США та Євро та вказується в інвойсі до кожної поставки товару (п.3.2.).

Таким чином, інвойси є невід`ємними частинами договору №AD-201 від 01.07.2020 та не можуть розглядатися окремо від нього.

Відтак, вказане зауваження митного органу визнається неспроможним.

Доводи відповідача про те, що відповідно до якого інвойсу була здійснена передплата не зрозуміло, адже в контракті загальної суми не прописано" є необґрунтованими та безпідставними, до яких відповідач дійшов внаслідок того, що формально поставився до поданих декларантом документів, не досліджував зміст цих документів та не встановив фактичних обставин справи.

Щодо зауваження відповідача на те, що форма укладеного зовнішньоекономічного контракту від 01.07.2021 №AD-201 не містить умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), а саме, визначених ч.1.11 «Санкції та рекламації», затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 6 вересня 2011 року №201. Цей розділ встановлює порядок застосування штрафних санкцій, відшкодування збитків та пред`явлення рекламацій у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням одним із контрагентів своїх зобов`язань. При цьому мають бути чітко визначені розміри штрафних санкцій (у відмотках від вартості недопоставленого товару (робіт, послуг) або суми неоплачених коштів, строки виплати штрафів від якого терміну вони встановлюються та протягом якого часу діють, або їх граничний розмір), строки, протягом яких рекламації можуть бути заявлені, права та обов`язки сторін договору (контракту) при цьому, способи врегулювання рекламацій. Тобто, імовірність ризику, що договір може вважатись таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.2, 3 ст.180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч.1 ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, імовірність ризику, що договір може вважатись таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми є власним ризиком сторони договору, та жодним чином не є чинником, пов`язаним з неможливістю визначення митної вартості товарів.

Відтак, вказані зауваження відповідача спростовуються матеріалами та обставинами справи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що висловлені відповідачем зауваження щодо розбіжностей у документах, поданих для митного оформлення придбаного позивачем на підставі зовнішньоекономічного контракту від 01 липня 2020 року №АD-201 товару, не спростовують визначення митної вартості за першим методом - ціною контракту.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою, розбіжностями у поданих документах для підтвердження заявленої митної вартості товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до положень чч. 6-7 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частинами 1, 2 статті 55 Кодексу визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом із цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, встановлені в ст. 57 Митного кодексу.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 статті 57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав до митного органу, окрім митної декларації: - пакувальний лист 400121 від 23.03.2021; - рахунок-проформа 400121 від 15.01.2021; - комерційний рахунок-фактура 400121 від 23.03.2021; - коносамент 2021-03/ЕХР/003266 від 10.04.2021; - сертифікат походження FJ1156375 від 25.03.2021; - митна декларація, по якій було відмовлено у випуску товарів UA500020/2021/00255 від 21.04.2021; - картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2021/00255 від 21.04.2021; - платіжний документ, підтверджуючий вартість товару 497-1 від 26.01.2021; - платіжний документ, підтверджуючий вартість товару 572-1 від 26.03.2021; - документ, підтверджуючий вартість перевезення вантажу 1904/21б від 19.04.2021; - контракт AD-201 від 01.07.2020; - додаток до контракту 1 від 03.08.2020; додаток до контракту 2 від 21.09.2020; - додаток до контракту 1 від 11.01.2021; - додаток до контракту 1 від 08.02.2021.

Надання позивачем усіх вищевказаних документів до митного оформлення не заперечується сторонами та підтверджується карткою відмови (а.с. 33).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Спрацювання системи управління ризиками не може бути самостійною підставою для коригування митної вартості товару, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

У своїх сталих правових позиціях Верховний Суд з приводу спірних правовідносин наголошує, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом, тощо.

Однак, таких доказів не міститься в матеріалах даної справи.

При цьому, в рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500020/2021/000081/2 від 23.04.2021 року відповідач посилається на те, що рівень митної вартості по товару 1 «Штучні квіти…» є більшим та становить 3,82 дол. США за кг нетто (МД від 04.03.2021 №UA100060/2021/272402), ніж заявлено декларантом 1,61 дол. США за кг нетто. Тоді, як позивач декларував зовсім інший товар - диски колісні сталеві JANTSA для вантажних автомобілів.

Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надані. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого Товариством товару.

Суд погоджується із доводом позивача про те, що відповідачем не доведено та не обґрунтовано належними та достатніми доводами й доказами наявність у поданих йому зазначених у частині 2 статті 53 Митного кодексу України документів ознак підробки, відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, що унеможливлює законне витребовування додаткових документів за частиною 3 статті 53 Митного кодексу України.

На виконання встановленого статті 8 Митного кодексу України принципу додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб, орган доходів і зборів повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Для висновку про наявність розбіжностей між документами, поданими на підтвердження митної вартості товарів, необхідно правильно встановити зміст цих документів як доказів у митній справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, судом встановлено, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів від 23.04.2021 року № UA500020/2021/000081/2 прийняте відповідачем необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що Одеською митницею безпідставно здійснено коригування, заявленої декларантом митної вартості товару та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.04.2021 року №UA500020/2021/00268.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, проаналізувавши положення законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд вважає необхідним задовольнити адміністративний позов та скасувати спірні рішення про коригування митної вартості товарів від 23.04.2021 року № UA500020/2021/000081/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.04.2021 року №UA500020/2021/00268.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо витрат на правничу допомогу

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певну суму, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду:

1) договір про надання правової (правничої) допомоги від 22.07.2021 (а.с.36-37), який укладено між адвокатом Спиридоновим Олегом Володимирович (адвокат) та ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (Клієнт), відповідно до п.1.1 якого, Адвокат бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати необхідну правову допомогу Клієнту щодо захисту його прав та законних інтересів в Одеському окружному адміністративному суді шляхом здійснення від імені Клієнта його прав та обов`язків в адміністративній справі за позовом ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів відповідно до КАС, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за надання такої правової допомоги. За правову допомогу, Клієнт сплачує Адвокату винагороду у розмірі, визначеному в додатковій угоді до цього договору за розрахунковою ставкою 1600,00 грн. за годину витраченого часу Адвоката (п.4.1.);

2) додаткова угода до договору від 22.07.2021 (а.с.37 зворот), відповідно до якої за вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, яким врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах Клієнта, судової практики Верховного Суду, а також підготовку та подання до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви, розмір винагороди становить 11200,00 грн. (п.1.1.).

3) опис наданих послуг за договором від 22.07.2021 (а.с.38 зворот);

4) свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія МК №001709 (а.с.35 зворот);

5) платіжне доручення №700 від 30.07.2021 (а.с.39) про сплату ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» на користь Адвоката грошових коштів у розмірі 11200,00 грн.

Дослідивши вищезазначені заяву та докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові Верховного Суду від 03.08.2021 у справі №480/3172/20.

Таким чином, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для позивача, предмет позову та обсяг задоволених позовних вимог, те, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження у порядку статті 262 КАС України у письмовому провадженні, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає клопотання представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу частково обґрунтованим та що його слід задовольнити в частині стягнення з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача у розмірі 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4950,00 грн. згідно платіжного доручення №701 від 30.07.2021 року (а.с.38).

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи задоволення двох вимог позивача суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь ТОВ «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» судового збору у розмірі 4950,00 грн.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі, яке зазначено у позовній заяві, суд зазначає, що приписами 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Позивачем належним чином не обґрунтовано необхідність зобов`язання відповідача подати звіт про виконання даного рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 132, 134, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби від 23.04.2021 року №UA500020/2021/000081/2 про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.04.2021 року № UA500020/2021/00268.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» суму сплаченого судового збору у розмірі 4950,00 грн. (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (вул. Закревського, 16, м. Київ, 02222, ).

Відповідач: Одеська митниця Держмитслужби (вулиця Лип Івана та Юрія, 21А, м.Одеса, 65078, ).

Суддя О.В. Глуханчук