Справа № 420/12193/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

06 жовтня 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретар Шарапи Д.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності, наказів, розпорядження протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
14.07.2021р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 щодо неповернення незаконно утриманих 50 відсотків премії за грудень 2020 року; визнання протиправними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2021 №1 та № 2 (з адміністративно-господарської діяльності) в частині, що стосується накладення дисциплінарних стягнень письмово на лейтенанта юстиції ОСОБА_1 та утримання 50 відсотків премії за грудень 2020 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошового забезпечення, а саме 50 відсотків премії за грудень 2020 року, утриманих відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2021р. № 2 (з адміністративно - господарської діяльності); визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 88 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.04.2021р.; визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 99 від 27.04.2021р.; визнання протиправним та скасування розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №16 від 30.04.2021р.; визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №90 в частині стягнення 50 відсотків премії за квітень 2021; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошового забезпечення, а саме 50 відсотків за квітень 2021 року, утриманих відповідно до наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 90 від 30.04.2021р.; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою суду від 12.08.2021р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Разом із позовної заявою до суду ОСОБА_1 надано заяву заяву про поновлення пропущеного строку звернення, яка обгрунтована тим, що 27.05.2021р. було подано позовну заяву до Одеського окружного адміністративного суду в межах строку, однак вказану позовну заяву по справі №420/8830/21 залишено без руху. Як зазначила позивач, нею не було отримано вказану ухвалу та 07.07.2021р. позивачу стало відомо, що позовну заяву було повернуто за неусуненням недоліків.

У підготовчому засіданні позивач підтримала вказану заяву про поновлення пропущеного строку звернення, додатково зазначивши, що незважаючи на те, що по справі №420/8830/21 повернуто позовну заяву, як вона вважає, без наявності відомостей про отримання позивачем ухвали про залишення позову без руху, та у вказаній ухвалі позивачу повідомолено про право повторного звернення до суду із цим позовом, чим і скористалась позивач у найкоротші строки.

Разом з тим, 28.09.2021р. до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. Представник відповідача вказав, що повернення позовної заяви ухвалою суду від 24.06.2021р. по справі №420/8830/21 є, на його думку, правомірним, а позивачем пропущено місячний термін звернення до суду із цим позовом. В свою чергу, як зазначив представник відповідача, посилаючись на практику Верховного Суду, повернення первинної позовної заяви не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Пунктом 83 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п. 88 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, початок перебігу місячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен був дізнатись, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як вбачається з КП ДСС Одеського окружного адміністративного суду, 27 травня 2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , в якому позивач просила суд: зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 видати наказ про скасування дисциплінарних стягнень, накладних у період з 08.12.2021 по 05.01.2021 та внести відповідні зміни у накази командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2021 №2 (з адміністративно-господарської діяльності); зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 нарахувати та виплатити мені недоплачену суму грошового забезпечення, а саме 50 відсотків премії, утриманих відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2021р. № 2 (з адміністративно-господарської діяльності); скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 88 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.04.2021; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 99 від 27.04.2021; скасувати розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 16 від 30.04.2021 року; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 нарахувати та виплатити мені недоплачену суму грошового забезпечення, а саме 50 відсотків за квітень 2021, утриманих відповідно до наказ командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 90 від 30.04.2021; стягнути з командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 на мою користь моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою суду від 03.06.2021р. по справі № 420/8830/21 було залишено без руху позов ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, скасування наказів та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суд від 24 червня 2021р. по справі № 420/8830/21 повернуто позовну заяву ОСОБА_1 , за не усуненням недоліків позовної заяви.

При цьому, згідно інформації з КП ДСС Одеського окружного адміністративного суду копії ухвал Одеського окружного адміністративного від 03.06.2021р. та від 24.06.2021р. по справі №420/8830/21 вручені особисто ОСОБА_1 -20.08.2021р.

Щодо посилання позивача про неотримання ухвали суду про залишення позову без руху по справі №420/8830/21, направленою електронною поштою, суд зазанчає, що питання належності вручення процесуальних документів учасникам справи було предметом аналізу Верховним Судом.

Так, зокрема у постановах від 1 липня 2021 року (справи № 522/3546/20, №802/118/17-а), від 17 червня 2021 року (справа № 420/2097/20), від 9 квітня 2021 року (справа №500/90/19), 31 березня 2021 року (справа № 240/13092/20), від 28 січня 2021 року (справа № 260/1888/20), Верховний Суд зазначив про необхідність застосування саме положень підпункту 15.15 пункту 15 частини першої розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України та вручення судових рішень судами в паперовій формі.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі Беллет проти Франції (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop.42, пункт 36).

ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи Скордіно проти Італії, Ятрідіс проти Греції).

В абзаці 7 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 24 Конституції України (справа про рівність сторін судового процесу) від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 вказано, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на предмет спору та практику Європейського суду з прав людини, основною складовою права на справедливе судочинство є право доступу до такого судочинства, в розумінні забезпечення особі можливості звернення до суду для вирішення спору та враховуючи викладені обставини суд вважає, що строк на звернення до суду із цим адміністративним позовом підлягає поновленню, а клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.123, 240, 248, 294 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду задовольнити.

Поновити строк звернення до суду із позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності, наказів, розпорядження протиправними та зобов`язання вчинити певні дії .

У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 08.10.2021р.

Суддя К.О. Танцюра