Справа № 140/2376/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/2376/21 пров. № А/857/10560/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Большакової О. О., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі № 140/2376/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Каленюк Ж. В.,

час ухвалення рішення 14.05.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач- ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 54400,00 грн та зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області нарахувати та виплатити йому скориговане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 04 березня 2016 року по 07 лютого 2017 року, починаючи з квітня 2016 року, на коефіцієнт підвищення грошового забезпечення за посадою "інспектор Володимир-Волинського відділення поліції Нововолинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області".

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 54400,00 грн (п`ятдесят чотири тисячі чотириста грн 00 коп.) із відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Звернуто до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць - 4800,00 грн (чотири тисячі вісімсот грн 00 коп.) із відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що вимога про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивачем не заявлялася та судом при винесенні рішення про поновлення на службі в поліції ОСОБА_1 . Волинським окружним адміністративним судом рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу не приймалось. Зазначає, що ГУНП у Волинській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і жодним чином не порушувало прав та інтересів позивача. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому з врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з грудня 2009 року. Остання займана посада - інспектор Володимир-Волинського відділення поліції Нововолинського відділу поліції Головного управління Національної поліції, що вбачається із послужного списку позивача №М-156423 (а.с.19-22).

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області від 03 березня 2016 року №43о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність) з 03 березня 2016 року (а.с.23).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі №803/1918/16, яка набрала законної сили 21 квітня 2017 року, визнано протиправним та скасовано рішення атестаційної комісії №1 Головного управління Національної поліції у Волинській області, оформлене протоколом ОП №15.00003255.0018061 від 15 лютого 2016 року; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області від 03 березня 2016 року №43о/с про звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 - інспектора Володимир-Волинського відділення Нововолинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора Володимир-Волинського відділення Нововолинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області з 03 березня 2016 року (а.с.5-10).

Також, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року позовну заяву в частині вимог до Головного управління Національної поліції у Волинській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкликання позовної заяви в частині позовних вимог.

Оскільки питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах адміністративної справи №803/1918/16 не вирішувалось, позивач звернувся в суд із цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у разі поновлення працівника на роботі, роботодавець зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, визначеному за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, а тому позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 54400,00 грн. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу скоригованого грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення грошового забезпечення за посадою інспектор Володимир-Волинського відділення поліції Нововолинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області відмовлено, оскільки зміни до посадових окладів поліцейських, які затверджені постановою КМУ від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» не приймалися.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.1 ст.308 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах заявлених доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.94 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Крім того, 11 листопада 2015 року Кабінет Міністрів України прийнято постанову №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", п.1 якої передбачає, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799).

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ від 17 липня 2020 року №539 - Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських; далі - Порядок №260) передбачає, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення (пункт 6 розділу ІІІ).

При цьому, актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, у тому числі і у випадку вимушеного прогулу, є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, його чинність поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.

Відповідно до абз.3 п.2 вищезазначеного Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Ці правила застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Згідно з п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Абз.1 п.8 цього Порядку передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що у разі поновлення незаконно звільненого працівника на роботі, роботодавець зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, визначеному за правилами Порядку №100. Суд при вирішенні спору про поновлення працівника на роботі присуджує виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи №803/1918/16 суд, поновивши позивача ОСОБА_1 на посаді, у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкликання позовної заяви в частині позовних вимог не вирішував питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Разом з тим, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, ця обставина не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом для вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у загальному порядку.

Відповідно до постанови Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі №803/1918/16 позивача поновлено на посаді з 03 березня 2016 року. Для визначення розміру середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу розрахунковим періодом є січень та лютий 2016 року.

Зі змісту довідки про доходи №979 від 13 грудня 2016 року, виданої Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у Волинській області та довідки про доходи №31 від 29 березня 2021 року, виданої Головним управлінням Національної поліції у Волинській області вбачається, що ОСОБА_1 за січень 2016 року та лютий 2016 року нараховано заробітну плату у розмірі 4800,00 грн за кожний місяць, загальна сума доходу становить 9600,00 грн (а.с 24, 40).

П.9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції №260 передбачає, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту вищезазначеного Порядку №260 вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується за календарні дні відповідного місяця їх служби.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо розрахунку розміру середньоденного заробітку (грошового забезпечення) позивача за січень-лютий 2016 року у розмірі 160,00 грн (9600,00 грн /60).

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, вимушений прогул тривав з 04 березня 2016 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 07 лютого 2017 року (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді), всього 340 днів, а тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 54400,00 грн (340 х 160,00 грн) без утримання податків та інших обов`язків до сплати платежів, оскільки справляння і оплата таких є обов`язком роботодавця та працівника.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі поновлення працівника на роботі, роботодавець зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, визначеному за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, а тому позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 54400,00 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі № 140/2376/21 в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу скоригованого грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення грошового забезпечення за посадою інспектор Володимир-Волинського відділення поліції Нововолинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі № 140/2376/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. О. Большакова
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 08 жовтня 2021 року.