Справа № 380/3781/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3781/21 пров. № А/857/15363/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Москаль Р.М.,

час ухвалення судового рішення 14 год 25 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 02 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив :

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі В/ч НОМЕР_1 ) щодо виплати позивачу надбавки за кваліфікацію за період 2012-2017 роки в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум надбавку за кваліфікацію з листопада 2012 року по березень 2015 року, вересень 2015 року - квітень 2016 року, січень 2017 - червень 2017 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі Постанова № 1294) 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу;

- визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо виплати позивачу винагороди за бойове чергування за період 2011 - 2017 роки у розмірі 5% посадового окладу при законодавчо встановленому 30% розміру від посадового окладу та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум винагороду за бойове чергування за період: з червня 2011 року по червень 2017 року згідно додатку № 25 до Постанови № 1294 із розрахунку 30% посадового окладу на місяць.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі № 380/3781/21 вказаний позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо виплати позивачу надбавки за кваліфікацію за період 2012-2017 років в розмірі 2,5 % посадового окладу та зобов`язано відповідача перерахувати і виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію за період з листопада 2012 року по березень 2015 року, вересень 2015 року - квітень 2016 року, січень 2017 - червень 2017 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до Постанови № 1294 для другого класу, тобто 5 відсотків посадового окладу на місяць, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо виплати позивачу винагороди за бойове чергування за період з грудня 2011 року по червень 2017 року у розмірі 5 % посадового окладу та зобов`язано відповідача перерахувати і виплатити ОСОБА_1 винагороду за бойове чергування за період з грудня 2011 року по червень 2017 року в максимальному розмірі, визначеному в додатку №25 до Постанови № 1294, тобто 30% посадового окладу на місяць, з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що після прийняття Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20 травня 2008 року, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 року за № 537/15228 (далі Інструкція № 425), якою впорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, відповідач при виплаті щомісячних надбавок за кваліфікацію, бойове чергування (бойову служби) мав керуватись додатком № 25 Постанови № 1294 з урахуванням положень Інструкції № 425, а не пункту 7 Постанови № 1294.

Ефективним способом відновлення порушених протиправними діями відповідача прав позивача є спонукання (зобов`язання) відповідача здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію за період з листопада 2012 року по березень 2015 року, вересень 2015 року - квітень 2016 року, січень 2017 - червень 2017 року у розмірі 5 відсотків посадового окладу на місяць; а винагороду за бойове чергування за період з грудня 2011 року по червень 2017 року у максимальному розмірі 30 % посадового окладу на місяць.

У апеляційній скарзі В/ч НОМЕР_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні таких. У обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом при винесені рішення не досліджено всі обставини справи і таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано, що позивач звернувся до суду через 3 роки 8 місяців з моменту виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення. Звертає увагу, що при встановленні розміру надбавки за кваліфікацію В/ч НОМЕР_1 керувалась наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України. Окрім того, вважає себе неналежним відповідачем, оскільки до 27 грудня 2011 року позивач проходив службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні та перебував там на грошовому забезпеченні.

Представник В/ч НОМЕР_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просилв скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апелянта, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.

Відповідно до витягу з послужного списку з 01 червня 2011 року по 19 грудня 2011 року він проходив службу у 27 прикордонному загоні Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на посаді інспектора прикордонної служби з категорії-дозиметриста відділення інспекторів прикордонної служби.

З 20 грудня 2011 року зарахований в списки особового складу Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Відповідно до наказу начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України №119-ос від 25 травня 2017 року «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням контракту та відповідно до наказу №142-ос від 26 червня 2017 року з 25 червня 2017 року виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних особових карток грошового забезпечення за період з 2012-2016 роки ОСОБА_1 наказами № 120к від 10 червня 2013 року (з 10 червня 2013 року по 06 червня 2015 року), № 220к від 04 листопада 2013 року (з 04 листопада 2013 року по 03 листопада 2015 року), № 208к від 13 липня 2015 року (з 13 липня 2015 року по 12 липня 2017 року), № 337к від 13 листопада 2015 року (з 13 листопада 2015 року по 12 листопада 2017 року) підтверджено 2 класну кваліфікацію.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Надаючи оцінку правильності вирішення судом першої інстанції позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату йому надбавки за кваліфікацію за 2012 - 2017 роки у розмірі, визначеному у додатку № 25 до Постанови № 1294, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про її обґрунтованість з огляду на таке.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 1294 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в. межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Так, 20 травня 2008 року на виконання пункту 2 вказаної Постанови наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція № 425), пунктом 3.13.1 якої встановлено, що особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Відповідно до інформації, зазначеної в особистих картках грошового забезпечення за період з 2012-2016 роки ОСОБА_1 наказами № 120к від 10 червня 2013 року (з 10 червня 2013 року по 06 червня 2015 року), № 220к від 04 листопада 2013 року (з 04 листопада 2013 року по 03 листопада 2015 року), № 208к від 13 липня 2015 року (з 13 липня 2015 року по 12 липня 2017 року), № 337к від 13 листопада 2015 року (з 13 листопада 2015 року по 12 листопада 2017 року) підтверджено 2 класну кваліфікацію.

Надбавка за кваліфікацію виплачувалась ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків встановленого у додатку № 25 до Постанови № 1294 розміру.

В силу частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

Пунктом 2 Постанови № 1294 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи), а пунктом 11 зазначеної постанови надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (до яких віднесено й Міністерство оборони) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Одночасно у пункті 7 Постанови № 1294 вказано, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Таким чином, Інструкцією № 425 було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить й надбавка за кваліфікацію, визначено і її розмір.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відповідачем протиправно виплачено ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію за період 2012-2017 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, оскільки наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425 лише упорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення.

Застосування згаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у зразковій справі № 808/8403/13-а, а тому такий відповідно до вимог частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню при вирішенні даної справи.

Щодо часткового задоволення судом першої інстанції позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату йому винагороди за бойове чергування за період з грудня 2011 року по червень 2017 року у максимальному розмірі, визначеному у додатку № 25 до Постанови № 1294, а саме 30 % посадового окладу на місяць, слід зазначити таке.

Як зазначено апеляційним судом вище, Постановою № 1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

Відповідно до додатку № 25 до Постанови № 1294 військовослужбовці у з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу), відсотків посадового вкладу від 10 до 30.

Підпунктами 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 Інструкції № 425 впорядковано виплату винагороди за бойове чергування, зокрема визначено, що військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, виплачується винагорода за бойове чергування за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.

Відповідно до матеріалів справи у період з грудня 2011 року по червень 2017 рік позивачу здійснювалась виплата винагороди за бойове чергування у розмірі 5 % посадового окладу.

Разом з тим, інтенсивності залучення позивача до бойового чергування у спірний період для визначення розміру винагороди за бойове чергування, яка підлягала виплаті позивачу відповідно до додатку № 25 до Постанови № 1294, з матеріалів встановити неможливо, однак, апеляційний суд погоджується з доводами позивача про невідповідність виплачених сум такої винагороди встановленому розміру додатком № 25 до Постанови № 1294.

При цьому, апеляційний суд враховує, що розрахунок грошового забезпечення, в тому числі і винагороди за бойове чергування, є компетенцією відповідача як органу, у якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення.

Так, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням необхідно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Таким чином, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Слід зазначити, що питання про те, у якому відсотковому розмірі від посадового окладу підлягає нарахуванню та виплаті винагорода за бойове чергування є компетенцією відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок спірної винагороди позивача у чітко встановленому розмірі відсутні.

За таких обставин належним способом захисту порушеного права позивача на отримання винагороди за бойове чергування в належному розмірі є зобов`язання В/ч НОМЕР_1 за період з грудня 2011 року по червень 2017 року здійснити перерахунок і виплату позивачу такої винагороди згідно з додатком № 25 до Постанови № 1294.

Суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїхрішеньне означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно з позицією Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати своїрішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтуваннярішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, таким обставинам. Відтак, оскаржуване судове рішення у частині задоволення позовної вимоги щодо виплати позивачу винагороди за бойове чергування за період 2011 - 2017 роки слід скасувати та таку позовну вимогу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі № 380/3781/21 у частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період з грудня 2011 року по червень 2017 року у розмірі 5% посадового окладу та зобов`язання відповідача перерахувати і виплатити позивачу винагороду за бойове чергування за період з грудня 2011 року по червень 2017 року в максимальному розмірі, визначеному в додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», тобто 30% посадового окладу на місяць, з урахуванням раніше виплачених сум, та у цій частині прийняти постанову, якою таку позовну вимогу задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період з грудня 2011 року по червень 2017 року у розмірі 5% посадового окладу та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати і виплатити ОСОБА_1 винагороду за бойове чергування за період з грудня 2011 року по червень 2017 року у розмірі, визначеному в додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», з урахуванням виплачених сум.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 08 жовтня 2021 року.