Справа № 640/14733/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Торг 2000» до Голосіївського районного відділа державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів в місті Києві, про визнання протиправними і скасування постанов, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Торг 2000» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Торг 2000» (далі - позивач, ТОВ «Авто Торг 2000») звернулось у суд з позовом до Голосіївського районного відділа державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач, Голосіївський РВ ДВС у м. Києві) про визнання протиправними і скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відкриття виконавчого провадження проведено без урахування місцезнаходження боржника, а постанова про накладення стягнення на виконання якої відкрито виконавче провадження, не є виконавчим документом. Оскільки правові підстави для відкриття виконавчого провадження відсутні, постанова про арешт коштів також підлягає скасуванню.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 31 травня 2021 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної служби України з питань забезпечення харчових продуктів та захисту прав споживачів в місті Києві (далі - третя особа, ГУ Держпроспоживслужби в м. Києві).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 23 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування та ненадання належної правової оцінки обставинам, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постанови нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанова про накладення стягнення не є виконавчим документом, а порядок стягнення штрафа визначений положеннями Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», згідно яких стягнення штрафних санкцій відбувається в судовому порядку. Акцентує увагу, що на момент звернення третьої особи із заявою про відкриття виконавчого провадження, визначений законодавством строк на добровільне виконання постанови про накладення стягнення ще не закінчився.

Третя особа просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зауважує, що постанова про накладення штрафу є обов`язковою до виконання суб`єктом господарювання, відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому є виконавчим документом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, проте рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, з таких підстав.

Судом установлено, що 07 квітня 2021 року ГУ Держпроспоживслужби в м. Києві прийняло постанову № 20 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою до ТОВ «Авто Груп 2000» застосовано штраф у розмірі 130561,63 грн. Підставою для накладення такого стягнення слугував недопуск позивачем посадових осіб третьої особи до проведення позапланового заходу магазина ТОВ «Авто Торг 2000» «База автозвуку», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86-Д.

17 травня 2021 року ГУ Держпроспоживслужби в м. Києві звернулося до Голосіївського РВ ДВС у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови №20.

19 травня 2021 року постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС у м. Києві відкрито виконавче провадження №65502377.

Наступного дня постановами стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій та виконавчий збір, а також звернуто стягнення на кошти на рахунку боржника та накладено арешт на кошти боржника.

Уважаючи постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів протиправними, ТОВ «Авто Торг 2000» подало цей позов до суду.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова є виконавчим документом і правомірно пред`явлена до виконання за адресою здійснення позивачем господарської діяльності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 цього Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень статті 40 Закону України №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись із вимогами про визнання протиправними постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника, ТОВ «Авто Торг 2000» мало на меті припинити примусове виконання постанови ГУ Держпроспоживслужби в м. Києві про накладення стягнення, оскільки уважає таку постанову протиправною, а строк на її добровільне виконання таким, що не закінчився.

Проте 02 червня 2021 року постановою державного виконавця виконавче провадження з примусового виконання постанови №20 закінчено та припинено чинність арешту майна боржника та арешту його коштів.

Отже, станом на моменти розгляду справи судом першої інстанції виконавче провадження закінчено.

Водночас завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункта 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі стягнення штрафних санкцій в рамках виконавчого провадження та закінчення такого, постанова про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів як акти індивідуальної дії реалізовано їх застосуванням, а тому їх оскарження не є належним та ефективним способом захисту права боржника, оскільки їх скасування не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій органа виконавчої служби при відкритті виконавчого провадження і його виконанні після закінчення не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправним рішення про накладення штрафу та повернення безпідставно стягнутих коштів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не погоджується із позицією місцевого суду у частині надання правової оцінки спірним постановам, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 33, 34, 238, 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Торг 2000» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк

(Повний текст постанови складений 06 жовтня 2021 року.)