Справа № 160/6956/21
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2021 року Справа № 160/6956/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н.В.
за участі секретаря судового засіданняЛукомського А.О.
представника позивача представника відповідача Александрової І.І. Кондратенка Д.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" в якому просить:
- стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування особи з інвалідністю за 2020 рік у розмірі 2 674 518,71 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не забезпечив працевлаштування інвалідів у відповідній кількості та в порушення вимог, визначених ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не сплачено в строк до 15.04.2021 року адміністративно-господарські санкції у сумі 2 674 518,71 грн. за 17 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами, в результаті чого утворилась заборгованість на вказану суму, яка станом на день подання позову залишається не сплаченою.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив суд відмовити в задоволені позову посилаючись на те, що відповідачем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, в тому числі спеціальні робочі місця та поінформовано органи зайнятості про наявність вільних робочих місць, що підтверджується звітами №3-ПН, крім того, розміщено в засобах масової інформації газета «Наше місто» оголошення про наявність на підприємстві робочих місць для інвалідів, а тому, на думку відповідача, відсутня вина в недодержанні нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, як одна з обов`язкових умов відповідальності, у зв`язку з чим адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані.
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Зазначив, що відповідачем доводи позовної заяви не спростовано, оскільки не всі можливі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідач здійснив, так як подання державній службі зайнятості лише інформації про попит на робочу силу (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю (форма №3-ПН) не може вважатись, що роботодавець зробив усе можливе для працевлаштування фахівця з інвалідністю.
Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких останній підтримав свою позицію викладену у відзиві на позов та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 р. вказану справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021р., провадження по справі було зупинено та витребувано додаткові письмові докази від Дніпровського МЦЗ відділу надання соціальних послуг в Шевченківському районі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021р. провадження по справі поновлено.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» покладено обов`язок щорічно подавати до відділення Фонду соціального захисту інвалідів відомості про зайнятість і працевлаштування інвалідів.
25.02.2021 року Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» подано звіт № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, в якому зазначено про створення 52 робочих місць для інвалідів.
За звітом відповідача форми № 10-ПІ у 2020 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік становила 1291 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 35 осіб; кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 52 особи; фонд оплати праці штатних працівників (тис.грн.) 203 106,1; середньорічна заробітна плата штатного працівника (тис.грн. з одним десятковим знаком) 157,3; сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (тис.грн. з одним десятковим знаком) 2 674,1.
Згідно з розрахунком суми позову наданим позивачем, Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» не сплачено адміністративно-господарські санкції у сумі 2 674 518,71 грн. за невиконання нормативу з працевлаштування 17 інвалідів в 2020 році.
Судом також були досліджені додаткові письмові докази, які наявні в матеріалах справи, а саме: копії звітності форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за 2020 р. на 36 арк.; список працюючих інвалідів - штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2020 році на 3 арк.; Інформація про працівників, які мають групу інвалідності та прийняті на роботу до AT «Дніпрогаз» протягом 2020 р. на 1 арк.; Витяги з наказів про прийняття на роботу працівників, які мають групу інвалідності протягом 2020 р. - 8 арк.; копії направлень на працевлаштування та довідки до актів медико-соціальної експертної комісії на 23 арк.; копії оголошень в ЗМІ на 11 арк.
Станом на день звернення до суду відповідачем не сплачено вищезазначену суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 статті 27 "Право на зайнятість" Конвенції про права осіб з інвалідністю, яка ратифікована Законом України від 16 грудня 2009 року №1767-VI, передбачено, що держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на працю нарівні з іншими; воно включає право на отримання можливості заробляти собі на життя працею, яку особа з інвалідністю вільно вибрала чи на яку вона вільно погодилась, в умовах, коли ринок праці та виробниче середовище є відкритими, інклюзивними та доступними для осіб з інвалідністю.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.91 N 875-ХІІ.
Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» № 875-XII від 21.03.1991 року (далі Закон - № 875-XII) встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Згідно зі ст. 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.
Частиною 3 ст. 20 вищевказаного Закону № 875-XII визначено, що сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).
Згідно ст. 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Так, відповідно до статті 18-1 Закону № 875-ХІІ особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.
Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.3 ст. 14 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці можуть звернутися за сприянням для працевлаштування даної категорії громадян до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

При цьому, роботодавці зобов`язані:

- своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії);

- заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення ( п.4 ч.3 ст.50 Закон України "Про зайнятість населення").

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі Порядок №70).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 Порядку № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Так, пунктами 3, 4, 5 цього Порядку №316 від 31.05.2013 р. передбачено, що Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку. Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

У розділі ІІІ даного Порядку визначено, що у звіті №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у пункті 2 наводиться загальна кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України "Про зайнятість населення"), яких роботодавець може працевлаштувати.

За бажанням роботодавця може проводитись деталізація категорій претендентів на вакансію з урахуванням категорій громадян, перелік яких наведений у статті 14 Закону України "Про зайнятість населення", а також внутрішньо переміщених осіб, зокрема, інваліди.

Отже, в контексті прийнятого Закону України "Про зайнятість населення" та затвердженого Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

Відповідно до Указу Президента України "Про активізацію роботи щодо забезпечення прав людей з інвалідністю" від 3 грудня 2015 року N 678/2015, з метою забезпечення належних умов для реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод особами з інвалідністю, впровадження кращого світового досвіду у цій сфері, недопущення дискримінації, а також виконання зобов`язань, взятих Україною за Конвенцією про права осіб з інвалідністю, Кабінету Міністрів України доручено зокрема внести до 1 квітня 2016 року в установленому порядку на розгляд Верховної Ради України законопроекти щодо посилення відповідальності за порушення прав і законних інтересів осіб з інвалідністю, у тому числі стосовно унеможливлення ухилення від сплати адміністративно-господарських санкцій за незабезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю.

Наведене свідчить про те, що обов`язок товариства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування людей з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця,

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування людей з інвалідністю;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування людей з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та

- в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Механізм реалізації програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів як з боку підприємств, так і з боку державної служби зайнятості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" протягом 2020 року здійснював ряд заходів з метою виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: щомісяця протягом звітного року з січня по грудень 2020 р. інформував центр зайнятості про наявність вільних вакансій на підприємстві з наданням відповідної характеристики вакантного місця (звітність форми №3-ПН), які прийняті Дніпровським МЦЗ відділом надання соціальних послуг в Шевченківському районі.

Крім того, матеріали справи не містять даних, що відповідачем у 2020 році було здійснена безпідставна відмова у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

Крім того, судом встановлено, що протягом 2020 року було прийнято на роботу до AT «Дніпрогаз» 8 осіб з інвалідністю, інші направлені особи з незалежних від відповідача причин не були прийняті на роботу.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи, а саме: список працюючих інвалідів - штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2020 році на 3 арк.; Інформація про працівників, які мають групу інвалідності та прийняті на роботу до AT «Дніпрогаз» протягом 2020 р. на 1 арк.; Витяги з наказів про прийняття на роботу працівників, які мають групу інвалідності протягом 2020 р. - 8 арк.; копії направлень на працевлаштування та довідки до актів медико-соціальної експертної комісії на 23 арк.

Аналізуючи посади для працевлаштування осіб, які зазначені у вказаних направленнях у взаємозв`язку із Довідками МСЕК, особам відмовлялось за станом здоров`я через неможливість виконувати таку роботу, наприклад, ОСОБА_1 кур`єр, відмовлено за станом здоров`я (не може довго ходити), довідка МСЕК містить протипоказання до значних фізичних навантажень (т.1 а.с.80-81); ОСОБА_2 кур`єр, відмовлено за станом здоров`я, в Довідці МСЕК показання до господарської праці невеликого обсягу, протипоказання до переохолодження (т.1 а.с.86-87), також значна кількість направлень містять відмітки про відмови самими особами (мала зарплата)

Тобто, вищезазначені особи не були прийняті на роботу відповідачем не з вини відповідача, а через те, що за висновком медико-соціальної експертизи стан здоров`я перешкоджав виконанню професійних обов`язків та загрожував погіршенню здоров`я особи з інвалідністю, або через відмову особами, які направлялися.

Інші особи (особи з інвалідністю) з незалежних від відповідача причин за працевлаштуванням до нього не звертались і органами центру зайнятості не направлялись.

Крім того, відповідач у 2020 році самостійно здійснював пошук осіб з інвалідністю, які бажають працювати, шляхом розміщення в засобах масової інформації (друковане видання - газета "Наше місто") оголошень про наявність на підприємстві робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та запрошував таких осіб працевлаштовуватись на створені для них робочі місця, що підтверджується копіями оголошень, які наявні в матеріалах справи.

Водночас, позивачем не надано доказів, що протягом 2020 року відповідач відмовив без поважних причин особам з інвалідністю у працевлаштуванні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи для осіб з інвалідністю, а підприємства, установи, організації забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. Водночас підприємства не займаються пошуком осіб з інвалідністю для їх працевлаштування, а лише мають виконувати норматив робочих місць, створюючи їх для осіб з інвалідністю, і подавати до центру зайнятості відповідну статистичну інформацію про наявність вакансій.

Виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями в розумінні Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" вважається виконання вимог цими підприємствами, установами, організаціями щодо можливості працевлаштування осіб з інвалідністю.

При цьому, особи з інвалідністю з метою реалізації свого права на працевлаштування та оплачувану роботу мають самостійно звертатись до підприємствами, установами, організаціями чи до Державної служби зайнятості.

Тобто, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Суд бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується виконання відповідачем, покладеного на нього обов`язку із забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що, зокрема, позивачем не заперечується; водночас, матеріалами справи підтверджується, що відповідач вживав самостійно заходи для пошуку осіб з інвалідністю для працевлаштування, а також працевлаштував 8 осіб з інвалідністю, зокрема: ОСОБА_3 - слюсар з експлуатації та ремонту підземних газопроводів з 15.09.2020р.; ОСОБА_4 - слюсар з експлуатації та ремонту підземних газопроводів з 04.08.2020р.; ОСОБА_5 -кур`єр з 09.06.2020; ОСОБА_6 - кур`єр з 14.07.2020; ОСОБА_7 - кур`єр з 12.10.2020; ОСОБА_8 - кур`єр з 20.10.2020; ОСОБА_9 - водій з 17.03.2020; ОСОБА_10 - приймальник замовлень з 03.11.2020.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та іншими законами України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права, відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.12.2018 року у справі №812/1140/18, відповідно до якої обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування, за умови, що відповідач ужив всі заходи по створенню робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до встановленого нормативу.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушення, а сам факт не працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, підставою для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав обов`язок по здійсненню заходів зі створення робочих місць для інвалідів, покладений на нього законодавством, повною мірою. Зокрема, відповідач створив робочі місця для інвалідів та інформував центр зайнятості про наявність вакансій на підприємстві для інвалідів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз».

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (49000, м.Дніпро, вул.Старокозацька, 52, ) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (49029, м.Дніпро, вул.Олександра Кониського, 5, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20.09.2021р., у зв`язку з перебування головуючого судді у відпустці з 13.09.2021р.

Суддя Н.В. Турлакова