Справа № 640/3743/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3743/20 Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з питань кіно та Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного агентства України з питань кіно, Кабінету Міністрів України, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України та Державного агентства України з питань кіно щодо невиплати стипендії члену Ради з державної підтримки кінематографії ОСОБА_1 за період з квітня 2019 року по січень 2020 року.

- зобов`язати Кабінет Міністрів України та Державне агентство України з питань кіно виплатити члену Ради з державної підтримки кінематографії ОСОБА_1 стипендію за період з квітня 2019 року по січень 2020 року у загальному розмірі 678 685,00 гривень відповідно до Порядку виплати стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії, затвердженого Постановою КМУ № 588 від 26 липня 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 11 червня 2020 року скасував ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва 25 лютого 2020 року, а справу передав на розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 08 червня 2021 року касаційну скаргу Кабінету Міністрів України залишено без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року в справі №640/3743/20 залишено без змін.

В подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суд м.Києва від 19 липня 2021 року закрито провадження у справі № 640/3743/20.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції, при цьому, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що позивач, як член Ради, отримує заробітну плату у виді стипендії, а тому між сторонами наявні трудові відносини. Суд зазначив, що ОСОБА_1 перебуваючи у складі Ради з державної підтримки кінематографії не була державним службовцем, не здійснювала службову діяльність у розумінні статті 19 КАС України, а тому її посада не відноситься до посад публічної служби. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскільки спір виник у зв`язку із невиплатою стипендії позивачу, як члену Ради з державної підтримки кінематографії, не пов`язаний з проходженням публічної служби, а тому має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та зазначає наступне.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1)спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

У постанові від 11 червня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд зазначив, що предметом спору у цій справі є саме перевірка законності невиконання відповідачами владних управлінських функцій щодо організації та забезпечення виплати стипендії, який поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України), а не проходженням ОСОБА_1 публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

Верховний Суд підтримав вказаний висновок суду апеляційної інстанції та зазначив, що ОСОБА_1 звернулась до суду саме на підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС, згідно з яким юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, а не на підставі пункту 2 частини першої статті 19 КАС України, який передбачає розгляд адміністративним судом справ у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суд першої інстанції, залишаючи поза увагою вказані висновки судів, дослідив правовідносини, які склались між позивачем та відповідачами, у розрізі наявності чи відсутності між сторонами трудових відносин та встановив, що ОСОБА_1 перебуваючи у складі Ради з державної підтримки кінематографії не була державним службовцем, не здійснювала службову діяльність у розумінні статті 19 КАС України, а тому її посада не відноситься до посад публічної служби. Суд зазначив, що оскільки спір, що виник у зв`язку із невиплатою стипендії позивачу, як члену Ради з державної підтримки кінематографії, не пов`язаний з проходженням публічної служби, має вирішуватись за правилами цивільного судочинства. Суд вказав, що спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права.

Проте, колегія суддів повторює, що спір у цій справі виник не щодо проходження позивачем публічної служби. Предметом спору є перевірка законності невиконання владних управлінських функцій відповідачів щодо організації та забезпечення виплати стипендії позивачу, у зв`язку з чим, цей спір є публічно-правовим і він має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Встановлення судом наявності чи відсутності між сторонами трудового спору не впливає в даному випадку не підсудність справи.

До того ж Верховний Суд у постанові від 08 червня 2021 року відхилив аргумент скаржника про наявність між сторонами в справі приватно-правового спору, що виник у трудових відносинах, не пов`язаних з проходженням публічної служби, який має вирішуватись судом за правилами цивільного судочинства, з огляду на те, що Закон України «Про державну підтримку кінематографії в Україні» та Порядок утворення Ради з державної підтримки кінематографії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2018 року №195, не передбачають виникнення трудових відносин, на які поширюються вимоги Кодексу законів про працю України, зокрема, щодо укладання трудового договору тощо.

Тобто Верховний Суд зазначив, що у даних правовідносинах відсутні трудові правовідносини та як наслідок приватно-правовий спір.

Колегія суддів зазначає, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08 червня 2021 року, згідно ст.78 КАС України є обов`язковими.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції на висновки викладенні в ухвалі Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 640/3727/20 є помилковим, оскільки з аналізу ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судами при застосуванні норм права враховуються висновки, що викладені виключно у постановах Верховного Суду.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини, свідчить, що постановлена передчасно та без урахування норм процесуального права оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що за своїм змістом спірні правовідносини належать до юрисдикції адміністративного суду, колегія суддів приходить до висновку про помилковість постановленої Окружним адміністративним судом м.Києва оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадження у справі було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 287, 308, 312, 320, 321, 322 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року скасувати, а справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 06.10.21.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких