Справа № 420/9369/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9369/21
У Х В А Л А

07 жовтня 2021 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача про відвід судді Токмілової Л.М. у справі за заявою ОСОБА_1 до Подільського міського голови Іванова Анатолія Павловича, Подільської міської ради Одеської області про визнання дій та рішень незаконними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №420/9369/21 за позовом ОСОБА_1 до Подільського міського голови Іванова Анатолія Павловича, Подільської міської ради Одеської області про визнання дій та рішень незаконними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 09 червня 2021 року позовна заява залишена без руху та запропоновано позивачу в установлений законом строк усунути недоліки поданого позову.

Ухвалою суду від 13.07.2021року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу, у зв`язку з тим, що останнім не усунуто недоліки, які стали підставою залишення заяви без руху.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року про повернення позовної заяви скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

31.08.2021 року справа №420/9369/21 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

06.09.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

28.09.2021 року за вх.№ЕП/26269/21 від позивача надійшла заява про відвід судді Токмілової Л.М. щодо розгляду справи №420/9369/21. В обґрунтування зазначеної заяви позивач зазначає, що суддею Токміловою Л.М. прийнято "злочинно-ганебну" ухвалу про відкрити провадження у справі №420/9369/21, якою на думку позивача злочинно вирішено розглядати справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського міського голови Іванова Анатолія Павловича, Подільської міської ради Одеської області про визнання дій та рішень незаконними, зобов`язання вчинити дії в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

В свою чергу, заява про відвід судді Токмілової Л.М. розглянута у межах строків, встановлених КАС України, з урахуванням перебування судді Токмілової Л.М. у відпустці в період із 13.09.2021 по 06.10.2021 року включно.

Так, суд звертає увагу, що у тексті вказаної заяви позивач вживає образливі слова щодо судді по справі ОСОБА_2 , такі як "кримінальна правопорушниця", "добродійка", "на підставі висмоктаних з підлоги власного кабінету чи смітника отримує змістовний хабар" "зухвало-ганебно користується корупційно-злочинним сприянням апарату суду" та інше.

Зазначене сприймається судом, як прояв очевидної неповаги до честі, гідності вказаних осіб та зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання судочинству.

Залишаючи без змін ухвалу Верховного Суду від 22.01.2019 року про повернення позовної заяви на підставі ст.45 КАС України, Велика Палата Верховного Суду (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19) зазначила, що на її переконання нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих чи лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій, що свідчать про очевидну неповагу до суду та честі, гідності осіб, які беруть участь у розгляді справи, суперечить основним засадами (принципами) адміністративного судочинства, і є проявом грубого зловживання наданими процесуальними правами. Вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені ч.3 ст.45 КАС України.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень у інших справах, у т.ч. подібних.

Особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді. Водночас, такі обставини повинні бути доведеними належними доказами.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість суддів в результаті розгляду даної справи ОСОБА_1 не наведено.

Суд зазначає, що обґрунтування заяви та свого відношення до ухваленого судом рішення заявником з використанням образливих висловлювань на адресу суду виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, у розумінні Європейського суду з прав людини констатується як зловживання правом на подання заяви.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч.1, 2 ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Поряд з цим, згідно положень ч.4 ст.36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду (див. рішення у справі "Газета Україна-Центр проти України" (заява № 16695/04), рішення від 15 липня 2010 року (набуло статусу остаточного від 15 жовтня 2010 року), п.п.28-32), існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III). 32. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, Їправосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998-VIII).

Таким чином, враховуючи порушення ч.4 ст.36 КАС України, суд вважає, що заява позивача про відвід судді Токмілової Л.М. є завідомо безпідставною та містить образливі слова для надання особистих характеристик суду, що підриває його авторитет.

За таких обставин, перевіривши обґрунтування заяви, оцінивши доводи, що мають значення для вирішення заяви, суд вважає, що заявлення ОСОБА_1 завідомо безпідставного відводу, так як незгода сторони з процесуальними рішеннями суддів, рішення в інших справах, не може бути підставою для відводу, а також наявність у заяві образливих слів для надання особистих характеристик суду підриває авторитет суду, є зловживанням процесуальними правами, та відповідно підставами для повернення заяви про відвід судді Токмілової Л.М. заявнику відповідно до вимог частини другої статті 45 КАС України.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 45, 241, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про відвід судді Токмілової Л.М. у справі №420/9369/21 повернути без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили у строк та порядок визначений ст. 256 КАС України та оскаржується у строк та порядок встановлений ст. ст. 294- 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.