Справа № 380/17102/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

08 жовтня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» від 30.09.2021 про забезпечення позову у справі за позовом комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» до Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

07.10.2021 до суду надійшов позов комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» до Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення №734 від 16.09.2021 «Про надання дозволу на відключення від систем централізованого опалення та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень».

Одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява представника комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» від 30.09.2021 про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №734 від 16.09.2021 «Про надання дозволу на відключення від систем централізованого опалення та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень», а також заборонити до набрання чинності рішенням у справі уповноваженим особам Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо надання витягів з рішення Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №734 від 16.09.2021«Про надання дозволу на відключення від систем централізованого опалення та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень».

Заява обґрунтована тим, що Червоноградська міська рада Червоноградського району Львівської області перевищила повноваження та порушила норми житлово-комунального законодавства, що, в свою чергу, свідчить про суттєві порушення норм чинного законодавства. Відтак, заявник вважає, що ознаки протиправності зазначеного рішення та порушення прав, свобод або інтересів заявника таким рішенням є очевидними.

Звертає увагу на те, що прийняте Червоноградською міською радою Червоноградського району Львівської області рішення №734 від 16.09.2021 безпосередньо зачіпає законні права та інтереси заявника, чим завдають йому значних матеріальних збитків.

Зазначає, що реалізація прийнятого рішення призведе до загрози зриву опалювального сезону у 2021/2022 роках і, як наслідок, до надзвичайної ситуації техногенного характеру в м.Червоноград, м. Соснівка та смт.Гірник у зв`язку з неможливістю вчасно та якісно почати надавати послуги з централізованого опалення.

Посилається на те, що, враховуючи соціальну важливість питання щодо забезпечення тепловою енергією мешканців, бюджетних установ та організації, до числа яких входять соціально значимі об`єкти (лікарні, навчальні заклади в тому числі заклади дошкільної освіти, центри соціальної допомоги) в опалювальному сезоні у 2021-2022 роках та недопущення загрози зриву опалювального сезону та настання надзвичайної ситуацій техногенного характеру існують всі підстави для застосування такого заходу забезпечення позову як зупинення дії рішення Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №734 від 16.09.2021 «Про надання дозволу на відключення від систем централізованого опалення та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень» .

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи подані заявником матеріали, суддя вважає за можливе розглянути відповідну заяву без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя виходив з такого.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені вказаною статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз вимог наведених норм дозволяє стверджувати, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Частинами 1 і 3 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Стосовно посилання позивача на наявність очевидних ознак протиправності дій по відкриттю виконавчого провадження, суддя зазначає, що таке, може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто на такому етапі суддя позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскарженого рішення. Суддя зазначає, що суб`єктивне переконання заявника не може свідчити про явну протиправність оскарженого рішення. Окрім цього, суддя наголошує на тому, що забезпечення позову шляхом зупинення дії згаданого вище рішення не може імпліцитно підміняти результати судового розгляду справи по суті.

Щодо посилань позивача на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може спричинити загрозу зриву опалювального сезону у 2021-2022 роках і, як наслідок, спровокувати надзвичайну ситуацію техногенного характеру в м.Червоноград, м. Соснівка та смт.Гірник суддя зазначає наступне. Наведені представником позивача імовірні негативні наслідки не перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з оскарженим рішенням. Суддя вважає, що можливе настання негативних наслідків, на які посилається представник позивача, зумовлені діями, спрямованими на реалізацію оскарженого рішення. В контексті викладеного суддя вважає за необхідне наголосити на такому.

Порядок вирішення питання відключення квартир від центрального опалення визначений «Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води» (далі - Порядок №169), затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169. Порядок №169 визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

При цьому, процедуру відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від централізованого опалення (далі ЦО) та постачання гарячої води (далі ГВП), серед іншого, дефіновано Розділом ІІІ Порядку №169.

За приписами пунктів 9 та 10 згаданого розділу виконання робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється виконавцем робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання або постачання гарячої води чи іншим залученим власником суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством, мають ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання. Для виконання робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення повідомляє виконавця відповідної комунальної послуги та виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води про своє рішення щодо відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП шляхом подання письмової заяви в довільній формі, у якій зазначається наявність підстави для такого рішення згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Із урахуванням наведеного суддя констатує, що на позивача як на виконавця житлово-комунальних послуг, покладається обов`язок вжиття заходів з відключення власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від ЦО та ГВП. Утім, на момент звернення до суду із цією заявою доказів реалізації оскарженого рішення представник позивача не надав.

Суддя критично оцінює аргумент представника позивача про те, що прийняте відповідачем рішення завдає заявнику значних матеріальних збитків, оскільки вказана обставина не є законодавчо обумовленою обставиною для застосування заходів забезпечення шляхом зупинення дії рішення. Крім цього, позивач не надав жодних доказів на обгрунтування такого аргументу.

З огляду на викладене, суддя вважає, що відсутні передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, обставини для вжиття заходів забезпечення позову, а тому немає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 154, 243, 248 КАС України, суддя

у х в а л и в :

у задоволенні заяви представника комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» від 30.09.2021 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 8 жовтня 2021 року.

Суддя А.Г. Гулик