Справа № 420/6981/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6981/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною заявою громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (; адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (; адреса: вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №328033 від 30.03.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/6981/21 о 14:07:49 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування вимог позову та у відповіді на відзив (вх.№29463/21 від 07.06.2021 року) позивачем зазначено, що йому - громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділом ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області 10.09.2010 року надано дозвіл на імміграцію на підставі Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 10.09.2010 року з терміном дії безстроково.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти на імміграцію. Згідно до п.6 ч.2 ст.4 зазначеного Закону, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Станом на момент прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію - на 10.09.2010 року дійсність, чинність та законність відповідних документів, визначених ст. 9 Закону №2491 - ІІІ працівниками ВГІРФО ГУ МВС України перевірялись. Зазначені дії не були визнані протиправними або незаконними.

Підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу, визначених у ст. 10 Закону України "Про імміграцію" не було виявлено у зв`язку з чим, позивачу - громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділом ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області 10.09.2010 року надано дозвіл на імміграцію на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 10.09.2010 року з терміном дії безстроково.

09.01.2021 року за електронною адресою представника позивача - адвоката Вітер Г.Р. в рамках надання правничої допомоги, у відповідь на адвокатський запит №АЗ-05/2021 ГУ ДМС України в Одеській області письмовою відповіддю №5100.5.3-696/51.1-21 повідомлено про те, що позивача документовано посвідкою від 10.09.2010 року і на момент звернення рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки не приймалось.

Представником позивача - адвокатом Вітер Г.Р. в рамках надання правничої допомоги, у відповідь на адвокатський запит №АЗ-74/2021 отримано лист №5100.5.3-3733/51.1-21 від 06.04.2021 року, де повідомлено про скасування дозволу на імміграцію та надано рішення №328033 від 30.03.2021 року

Вважаючи рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання в Україні протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов (вх.№27446/21 від 28.05.2021 року), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі.

Відповідач зазначив, що підставою для надання позивачу дозволу на імміграцію стала реєстрація його шлюбу з ОСОБА_2 , яка на момент укладання шлюбу була громадянкою України. Втім, за рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 28.04.2011 року відмовлено ОСОБА_2 у встановленні факту постійного проживання її батьків на території України, а на підставі рішення УМВС України в Херсонській області від 25.05.2011 року скасовано рішення про набуття громадянства дружини позивача ОСОБА_2 . Таким чином, з огляду на нечинність документів, на підставі яких було надано дозвіл на імміграцію цей дозвіл було скасовано.

Крім того, відповідач зауважив, що Відділ ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області було ліквідовано, ГУ ДМС не є його правонаступником та в разі виявлення суперечностей у справах повинна виконувати свої обов`язки з перевірки законності документування осіб.

24.05.2021 року за вх.№26263/21 від представника третьої особи надійшли пояснення щодо позову. У поясненнях представник третьої особи вказав, що за зверненням позивача від 29.01.2021 року йому проведено обмін посвідки на постійне проживання.

Під час розгляду справи судом встановлені такі обставини.

Громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділом ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області 10.09.2010 року надано дозвіл на імміграцію на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 10.09.2010 року з терміном дії безстроково.

Підставою для надання такого дозволу став факт перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_2 з 18.06.2008р., яка є громадянкою України.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 28.04.2011 року відмовлено ОСОБА_2 у встановленні факту постійного проживання її батьків на території України, а на підставі рішення УМВС України в Херсонській області від 25.05.2011 року скасовано рішення про набуття громадянства дружини позивача ОСОБА_2 .

09.01.2021 року за електронною адресою представника позивача - адвоката Вітер Г.Р. в рамках надання правничої допомоги, у відповідь на адвокатський запит №АЗ-05/2021 ГУ ДМС України в Одеській області письмовою відповіддю №5100.5.3-696/51.1-21 повідомлено про те, що позивача документовано посвідкою від 10.09.2010 року і на момент звернення рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки не приймалось.

Представником позивача - адвокатом Вітер Г.Р. в рамках надання правничої допомоги, у відповідь на адвокатський запит №АЗ-74/2021 отримано лист №5100.5.3-3733/51.1-21 від 06.04.2021 року, де повідомлено про скасування дозволу на імміграцію та надано рішення №328033 від 30.03.2021 року ГУДМС України в Одеській області.

Також судом встановлено, що 16.02.2021р. ГУДМС України у Харківській області в порядку обліку позивача документовано посвідкою від 20.02.2021р.

Вирішуючи правовий спір, що виник, суд виходить із такого.

Спірні правовідносини виникли у сфері імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України "Про імміграцію".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Положеннями ст.6 Закону України "Про імміграцію" визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Відповідно до п. 2, 3 ст.6 Закону України "Про імміграцію" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 цього Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно пункту 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст.10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Положеннями ст.ст 9-11 Закону передбачений порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію; визначаються підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію; встановлюється порядок в`їзду іммігрантів в Україну і видачі посвідки на постійне проживання; передбачені повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів; встановлюються правила квоти імміграції.

За приписами Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділом ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області 10.09.2010 року надано дозвіл на імміграцію на підставі Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 10.09.2010 року з терміном дії безстроково.

Станом на момент прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію - на 10.09.2010 року дійсність, чинність та законність відповідних документів, визначених ст. 9 Закону №2491 - ІІІ працівниками ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області перевірялись.

Дозвіл на імміграцію було надано позивачу як особі, які з 2008 року перебуває в шлюбі із громадянкою України.

Підстави для скасування наданого дозволу на імміграцію визначені ст.12 Закону України "Про імміграцію". Дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

30.03.2021 року Начальником ГУ ДМС в Одеській області затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , громадянину СРВ.

У висновку вказано, що за рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 28.04.2011 року відмовлено ОСОБА_2 у встановленні факту постійного проживання її батьків на території України, а на підставі рішення УМВС України в Херсонській області від 25.05.2011 року скасовано рішення про набуття громадянства дружини позивача ОСОБА_2 . Таким чином, дозвіл на імміграцію наданий на підставі документу, який втратив чинність, оскільки паспорт його дружини як громадянки України є недійсним.

У той же час згідно з вказаними матеріалами з боку позивача не було допущено порушень при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

На момент оформлення документації на імміграцію вказані обставини були дійсними та могли і мали бути використані при вирішенні питання про документування посвідкою на постійне проживання, адже позивач перебував у шлюбі з 2008 року з громадянкою України на той момент та отримав дозвіл на підставі п.1 ч.3 ст.4 ЗУ «Про імміграцію» як особа, яка понад 2 роки перебувала у шлюбі з громадянкою України.

Суд при цьому звертає увагу, що рішення про надання дозволу на імміграцію прийнято на підставі чинного документа на момент такого рішення, відсутність факту постійного проживання батьків ОСОБА_2 виявлена після надання дозволу позивачу.

Відповідно до п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст.13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держкомкордон.

Отже, наведені вище вимоги Закону і Порядку №1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію обов`язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Суд підкреслює, що у висновку від 30.03.2021р. не відображено та не обґрунтовано, що саме втратило чинність як підстава для надання Дозволу позивачу.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 28.04.2021р. відмовлено дружині позивача у встановленні факту постійного проживання на території України (справа №22ц-1567/11).

В матеріалах особової справи позивача, наданих відповідачем відсутні докази того, що громадянка України ОСОБА_2 втратила громадянство України та в неї вилучений паспорт громадянина України у зв`язку із його недійсністю.

Не містить підтвердження цих обставин і Висновок від 30.03.2021р.

Немає даних і про те, що станом на дату видачі Дозволу у 2010 році позивач в дійсності не перебував у шлюбі понад 2 роки з ОСОБА_2 .

Вказані обставини свідчать про відсутність здійснення відповідачем всебічного вивчення питання про скасування дозволу на імміграцію та без повного аналізу інформації, що, як наслідок, свідчить про недотримання відповідачем встановленої процедури для розгляду вказаного питання, що є також підставою для визнання рішення відповідача не правомірним та його скасування як такого, що не відповідає положенням п.п. 1, 2, 3, 6,8, 9 ч. 2 ст.2 КАС України.

Більше того, за умови постійного проживання позивача на території України з 2010 року скасування дозволу на імміграцію рішенням від 30.03.2021 року з підстав, що виникли у 2011 році, є неспівмірним та непропорційним рішенням.

Враховуючи положення ст.12 Закону передбачена можливість скасування дозволу на імміграцію у випадку встановлення хоча б однієї з передбачених у ній підстав. Однак, можливість скасування такого дозволу у жодному випадку не повинна ототожнюватися з обов`язком з прийняття такого рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення.

Така конструкція норми ст.12 цього Закону дозволяє суб`єкту владних повноважень при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію об`єктивно оцінити обставини, що є підставою для можливого скасування дозволу, а також обставини, які настали після отримання особою дозволу на імміграцію, та прийняти пропорційне рішення з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

У справі, яка розглядається, відповідач, прийняв оскаржуване рішення формально і без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто не пропорційно. Скасування дозволу на імміграцію, здійснене виключно за формальних обставин без дослідження всіх обставин необхідності прийняття такого рішення, зумовило порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані норми ст. 12 Закону.

Так, позивач понад 10 років проживає в Україні, тому скасування дозволу може призвести до погіршення усталеного способу життя позивача при відсутності будь-яких протиправних дій з його сторони.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував у своїх рішеннях, що помилки або прорахунки державних органів повинні служити вигоді зацікавлених осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих інтересів. Зокрема, у рішенні від 20.01.2012 року у справі Рисовський проти України (заява №29979/04) ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний якомога послідовний спосіб. Потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, доводи відповідача відхиляє з вищенаведених мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 908 грн. (а.с.13).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн., поклавши ці витрати на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Також, у позовній заяві представник просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, однак доказів їх понесення на момент ухвалення рішення не надано відповідно до вимог ч.7 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (; адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (; адреса: вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №328033 від 30.03.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 08.10.2021р. у зв`язку із перебуванням судді у відпустці з 05.10.2021р. по 07.10.2021р. включно.

Суддя М.М. Аракелян