Справа № 160/6619/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року Справа № 160/6619/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
26.04.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації на оздоровлення за 2021 рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію на оздоровлення за 2021 рік;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 50% грошового забезпечення при звільненні за кожний повний прослужений календарний рік служби в повному обсязі;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в повному обсязі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 50% грошового забезпечення при звільненні за кожний повний прослужений календарний рік служби, врахувавши календарну вислугу років станом на 22.01.2021 року: 18 років 05 місяців 02 дні;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної грошової винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час моєї участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову щомісячну грошову винагороду за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час моєї участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у відповідача, станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу, відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо повної виплати, а саме грошової компенсації на оздоровлення за 2021 рік? грошової допомоги в розмірі 50% грошового забезпечення при звільненні за кожний повний прослужений календарний рік служби в повному обсязі? додаткової щомісячної грошової винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час моєї участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації на оздоровлення за 2021 рік, грошової допомоги в розмірі 50% грошового забезпечення при звільненні за кожний повний прослужений календарний рік служби в повному обсязі, додаткової щомісячної грошової винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час моєї участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.
06.05.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 06.05.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
14.05.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
04.08.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду повторно витребувано у відповідача додаткові докази по справі.
20.08.2021 року від відповідача надійшла витребувана судом інформація.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2021 року №14 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та відповідно до якого вирішено:
- виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік в кількості 5 діб пропорційно прослуженому часу;
- грошова допомога на оздоровлення за 2020 рів виплачена;
- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік виплачена;
- виплатити щомісячну премію в максимальному розмірі 87% від встановленого посадового окладу;
- виплатити надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65 % від встановленого посадового окладу за військове звання та надбавку за вислугу років;
- виплатити компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в тому числі за минулі роки починаючи з 2015 рік 14 днів, 2016 рік 14 днів, 2017 рік 14 днів, 2018 рік 14 днів, 2019 рік 14 днів, 2020 рік 14 днів, 2021 рік 14 днів;
- виплатити надбавку за роботу з таємними документами у розмірі 10%, з 01 по 22 січня 2021 року.
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації на оздоровлення за 2021 рік, грошової допомоги в розмірі 50% грошового забезпечення при звільненні за кожний повний прослужений календарний рік служби в повному обсязі, додаткової щомісячної грошової винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час моєї участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації на оздоровлення за 2021 рік, суд зазначає наступне.
Наказом МВС України від 15.03.2018 №200 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі Інструкція №200), яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини).
Відповідно до пункту 1 розділу ХІХ Інструкції №200, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (у тому числі слухачам, ад`юнктам і курсантам вищих військових навчальних закладів Національної гвардії України із числа військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом), які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Пунктом 2 розділу ХІХ Інструкції №200 визначено, що допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командирові (начальнику) - на підставі наказу командира (начальника) вищого рівня із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям, які вибувають у щорічну основну відпустку повної тривалості або другу її частину (у тому числі у дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік), якщо військовослужбовці раніше не скористалися правом на отримання цієї допомоги.
Отже, зазначеними нормами права встановлено певні умови для отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, зокрема визначено, що така допомога надається за рапортом військовослужбовця.
До матеріалів адміністративної справи не надано доказів на підтвердження того, що позивач у 2021 році звертався до відповідача з рапортом про надання йому матеріальної допомоги на оздоровлення, а відповідно відповідач не мав обов`язку вирішувати зазначене питання в односторонньому порядку.
Також, суд зазначає, що відповідно до положень пункту 2 розділу ХІХ Інструкції №200, матеріальна допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям, які вибувають у щорічну основну відпустку повної тривалості або другу її частину.
Проте, як встановлено з матеріалів справи, позивач протягом 2021 року у відпуску не відбував.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік, оскільки позивач до відповідача з відповідним рапортом не звертався та взагалі не використав відпустку за 2021 рік.
Щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги в розмірі 50% грошового забезпечення при звільненні за кожний повний прослужений календарний рік служби, суд зазначає наступне.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 1 частини 1статті 3 вказаного Закону, його дія поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Так, статтею 15 Закону №2011-XII встановлені умови виплати одноразової грошової допомоги.
Зокрема, ч. 2 цієї статті передбачено, що військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Таким чином, при повторному звільненні попередній період служби до вислуги років для отримання одноразової грошової допомоги не зараховується. Такий період зараховується лише тим особам, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Аналогічні приписи містяться у пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».
З аналізу статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Постанови №393 від 17 липня 1992 року №393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
При цьому, обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років з дня його останнього зарахування на службу, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.
Отже, положеннями статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Постанови №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, а саме не набуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
З огляду на викладене, у разі якщо особа, при попередньому звільненні набула право на отримання такої допомоги, такий період не враховується при виплаті грошової допомоги при наступному звільненні.
Отже, спірним у даній справі є наявність у позивача права на отримання грошової допомоги при звільненні у 2021 році.
Так, з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.01.2021 року № 14 вбачається, що вислуга років станом на 22.01.2021 року становить: загальна 23 років 10 місяців 02 дні, пільгова 05 років 05 місяців 00 днів, календарна 18 років 05 місяців 02 дні.
Так, у вказаному наказі відповідач зазначає про виплату грошової допомоги в розмірі 50% грошового забезпечення при звільненні за 4 календарних роки служби, при цьому загальна календарна вислуга років позивача становить 18 років 05 місяців 02 дні, тобто у даному випадку позивач набув право на отримання грошової допомоги ще при попередньому звільненні, оскільки при попередньому звільненні позивач мав календарну вислугу більше 10 років, у зв`язку з чим такий період не враховується при виплаті грошової допомоги при наступному звільненні.
Таким чином, позовні вимоги в частині не нарахування та невиплати грошової допомоги в розмірі 50% грошового забезпечення при звільненні за кожний повний прослужений календарний рік служби задоволенню не підлягають.
Щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової щомісячної грошової винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час моєї участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році, суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 року №340, затверджено «Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях» (далі - Порядок №340).
Згідно з пунктом 1 Порядку №340, цей Порядок визначає розміри та умови виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - заходи ЗНБО).
Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Порядку №340, виплата винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів органів військового управління та військових частин, у яких зазначається розмір винагороди в гривнях. Командирам військових частин - на підставі наказів вищих командирів (начальників, керівників).
Пунктом 4 Порядку №340 встановлено, що виплата винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я військовослужбовцям, які беруть участь в заходах ЗНБО, виконують обов`язки за посадою (в тому числі тимчасово), здійснюється у визначених цим Порядком розмірах на місяць.
Згідно з пунктом 5 Порядку №340, розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі в заходах ЗНБО, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.
Військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО чи в АТО, якщо вони одночасно:
- виконують завдання у складі сил та засобів здійснення заходів із ЗНБО чи в АТО (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України);
- перебувають у районі проведення заходів із ЗНБО чи АТО.
Підтвердженням виконання завдань у складі сил та засобів здійснення заходів із ЗНБО чи в АТО є витяг із наказу органу військового управління (ОКП ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання) про прибуття військовослужбовця до складу (вибуття зі складу) сил та засобів, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО чи в АТО (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України, які ведуть оперативну (військову, спеціальну) розвідку на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) та не перебувають у підпорядкуванні керівництва ОКП ОС чи штабу АТО, облік яких здійснюється окремо).
Безпосередня участь військовослужбовців у здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі проведення заходів ЗНБО чи в АТО здійснюється на підставі розпорядчих документів органів військового управління.
Підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні в районі проведення заходів ЗНБО чи в АТО є наказ ОКП ОС чи штабу АТО (штабів оперативно-тактичних угруповань) про їх залучення.
Наказ про виплату винагороди видається за місцем проходження військової служби військовослужбовцями.
З матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 11.12.2019 року по 14.08.2020 року приймав участь в заходах ЗНБО та АТО, що підтверджується довідкою про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення.
Вказана довідка видана Військовою частиною НОМЕР_1 від 12.11.2020 року за №5560, на підставі наказу командира ОТУ «Північ» №316 від 25.12.2019 та наказу командира ОТУ «Північ» №194 від 14.08.2020.
При цьому, суд звертає увагу, що ухвалами суду від 19.07.2021 року та 04.08.2021 року двічі витребовувались у відповідача пояснення щодо підстав не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної грошової винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час моєї участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році та надати докази на підтвердження таких пояснень, при цьому відповідачем не надано таких пояснень так, як і не надано доказів на підтвердження такої виплати.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та невиплачено позивачу додаткової щомісячної грошової винагороди (за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях) під час участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової щомісячної грошової винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час його участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову щомісячну грошову винагороду за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час його участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році.
Щодо невиплати позивачу при звільненні з військової служби у запас грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.
Відповідно до частиною першою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178).
Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Крім того, відповідно до п.7 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.
Аналізуючи вищевказані правові норми, суд дійшов висновку про те, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, в тому числі у разі звільнення з військової служби. При цьому, на день звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу військової частини особа має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Відповідно до положень Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Відповідно до наданих відповідачем відомості нарахування коштів №159 на карткові рахунки співробітників, позивачу 07.06.2021 року була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, що також підтверджується поясненнями помічника командира з фінансово-економічної роботи, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Щодо судового збору, то суд зазначає, що позивач звільнений від його сплати як учасник бойових дій.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної грошової винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час його участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову щомісячну грошову винагороду за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, під час його участі в ООС під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в 2020 році.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв