Справа № 580/3926/21
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року справа № 580/3926/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач) в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- скасувати рішення №29 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 02 лютого 2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати період навчання з 01.09.1977 по 20.04.1984 до страхового стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати період роботи до 01.01.2004 згідно із записами трудової книжки серія НОМЕР_1 до страхового стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 29 листопада 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві, зазначено, що за наслідками розгляду відповідачем заяви позивача про призначення пенсії за віком, ним протиправно не зараховано до страхового стажу, який дає право на пенсію, періоди роботи позивача з посиланням на невідповідність записів у трудовій книжці та відсутністю уточнюючих довідок на підтвердження періодів роботи. Позивач зазначає, що він не може нести відповідальність за те, що при внесенні записів до його трудової книжки відповідальними за це особами не було внесено відповідних відомостей про реорганізацію чи перейменування підприємства, внесення записів чорнилами іншого кольору, не проставлення відповідного штампу чи печатки та ін. Зазначено також, що довідкою з бази даних Реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5) підтверджується здійснення позивачем підприємницької діяльності у вказаний в трудовій книжці період, у зв`язку із чим період здійснення позивачем підприємницької діяльності підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

28.07.2021р., в межах строку встановленого судом, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не обгрунтовані та зазначено про доцільність відмови в їх задоволенні, зазначивши при цьому, що під час вивчення трудової книжки позивача виявлено ряд неточностей, суперечностей та некоректних записів, а саме: Трудова книжка заповнена з порушенням тижневого строку її заведення визначеного Інструкцією; запис про перейменування (реорганізації) організації відсутня, що є порушенням вимог Інструкції; запис у трудовій книжці в період з 21.07.1993р. по 01.03.1997р. позивач працював директором ПМП «Вікторія». Однак, ці записи викликають сумнів щодо їх достовірності, так як дати наказів про прийняття та про звільнення з посади були зроблені іншим кольором, ніж записи про призначення і звільнення з посади що також є недопустимим Згідно вимог Інструкції. Достовірність записів наявні у трудовій книжці за період з 15.09.2000 по 31.12.2003 також викликають сумнів щодо їх правильності та достовірності. Виходячи із змісту записів за цей період роботи та відтиску печатки, яким вони скріплені, позивач у вказаний період був приватним підприємцем. Однак, запис за цей період роботи відповідно до Інструкції не повинен міститись у трудовій книжці, так як у цей період позивач не був найманим працівником. Вказано, що позивач, перебуваючи на керівних посадах директора ПМП «Вікторія», ТОВ "Троянда", повинен був бути знайомим з вимогами Інструкції та Порядку №637 та мав можливість привести записи у власній трудовій книжці у відповідність до чинного законодавства.

03.08.2021р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій в якій зазначив про безпідставність доводів відповідача у відзиві на позов з підстав викладених у позові.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26.01.2021 року позивач ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви трудову книжку серія НОМЕР_2 від 20.12.1983р. та диплом про навчання.

Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №29 від 02.02.2021р. про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років. До страхового стажу не зараховано:

- відомості про роботу до 01.01.2004р. згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки дату заповнення трудової книжки зроблено через 1 місяць 20 днів після звільнення з першого місяця роботи;

- період навчання, оскільки згідно з дипломом ОСОБА_1 навчався з 01.09.1977р. до 20.04.1984р., що перевищує період навчання за денною формою. Уточнюючу довідку, яка б підтверджувала періоди навчання, він не надав.

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 10.02.2021р. №2300-0302-8/8641, повідомило позивача, що: трудова книжка не є дійсною. Трудова книжка видана Криворізьким домобудівельним комбінатом 20 грудня 1983 року на якому Ви розпочали свою трудову діяльність з 13.05.1983р. по 01.09.1983р., що не відповідає вимогам Інструкції №58. Щоб підтвердити стажу з першого місця роботи Головним управлінням Пенсійного фонду звернувся із запитом за належністю. У відповідь на запит надійшла довідка від архівного відділу виконкому Криворізької міської ради, в якій зазначено, що в період роботи з 13.05.1983р. по 01.09.1983р. у документах з кадрових питань позивач не значиться. Тому, для зарахування трудової книжки потрібно надати довідку з наступного місця роботи - Бобринецької механізованої шляхо - будівельної організації в якій Ви працювали після закінчення навчання з 03.05.1984р. по 16.10.1984р. Крім того, періоди з 17.10.1984р. -31.03.1993р. - в трудовій не вказані перейменування та реорганізації організації (ви почали працювати в Бобринецькому районному агропромисловому об`єднанні, звільнились з Бобринецького агропромислового об`єднання); з 21.07.1993р.-01.03.1997р. в ПМП «Вікторія» - даний запис викликав сумнів, оскільки дата на звільнення та наказ на прийняття дописані іншим чорнилом; з 01.03.1997р.-05.09.2000р. ТОВ «Троянда» - запис про звільнення не завірено печаткою підприємства; з 15.09.2000р.-31.12.2003р., оскільки трудові книжки ведуться тільки на найманих працівників. позивач, як приватний підприємець, не є найманим працівником, а забезпечує роботою себе самостійно. Також до стажу не зараховано навчання з 01.09.1977р. по 20.04.1984р. в Криворізькому будівельному технікумі, оскільки в період навчання ви проходили військову службу. Рекомендовано позивачу за вищезазначені періоди надати уточнюючі довідки.

Вважаючи спірне рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Згідно ч.ч.2, 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як вбачається судом із прийнято рішення №29 від 02.02.2021р., позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років. До страхового стажу не зараховано:

- відомості про роботу до 01.01.2004р. згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки дату заповнення трудової книжки зроблено через 1 місяць 20 днів після звільнення з першого місяця роботи;

- період навчання, оскільки згідно з дипломом ОСОБА_1 навчався з 01.09.1977р. до 20.04.1984р., що перевищує період навчання за денною формою. Уточнюючу довідку, яка б підтверджувала періоди навчання, він не надав.

Щодо періоду навчання, суд зазначає наступне.

Приписами п.109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590, передбачено, що крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також згідно п. "з" навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д. ) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та з перекваліфікації.

Таким чином, період навчання позивача, відповідно до законодавства чинного у період навчання, підлягає зараховуванню до загального стажу роботи.

Згідно військового квитка НОМЕР_3 , позивач призваний на дійсну строкову службу - 13.04.1979р., згідно наказу від 16.04.1981р. №233 залишений на понадстрокову службу та згідно наказу №115 від 25.04.1983р. звільнений з військової служби.

Вказаний період військової служби позивача підтверджується записами Трудової книжки позивача серія НОМЕР_2 .

Згідно Диплома НОМЕР_5, позивач вступив до Криворізького будівельного технікуму в 1977 році та 1984 році закінчив повний курс, згідно рішення від кваліфікаційної комісії від 20.04.1984р.

Разом з тим, як встановлено судом, у період з 13.04.1979р. по 25.04.1983р. позивач проходив військову службу, у зв`язку із чим його навчання було на вказаний період зупинене.

Судом враховано, що зарахування строку військової служби до стажу роботи позивача не було заявлене серед підстав позову, натомість позивач просив зарахувати період навчання з 01.09.1977р. по 20.04.1984р.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на встановлений строк військової служби, період навчання позивача у Криворізькому будівельному технікумі становить з 01.09.1977р. по 12.04.1979р., та з 26.04.1983р. по 20.04.1984р., у зв`язку із чим саме вказані періоди належить зарахувати до стажу роботи позивача.

Щодо зарахування періодів роботи позивача до 01.01.2004р., суд зазначає наступне.

Згідно відомостей Трудової книжки позивача серія НОМЕР_2 , судом встановлено, що позивач працював:

-з 13.05.1983р. позивач прийнятий на посаду дорожнього робочого на виробничу практику до Криворізького домобудівельного комбінату та 01.09.1983р. звільнений з у зв`язку із закінченням виробничої практики. Згідно посвідчення НОМЕР_6 від 25.08.1983р. позивач пройшов виробничу практику.

- з 03.05.1984р. до 16.10.1984р. позивач працював в Бобринецькій механізованій шляхо-будівельній організації на посаді інженера;

- з 17.10.1984р. року позивач працював на посадах інженера - будівельника, старшого інженера, спеціаліста групи капітального будівництва, інженера групи по газифікації, начальника групи по газифікації в Бобринецькому районному агро-промисловому об`єднанні Кіровоградської області. Звільнений з Бобринецького агропромислового об`єднання по переводу - 31.03.1993р.

- з 01.04.1993р. по 20.07.1993р. На посаді інженера по газифікації в Кіровоградську асоціацію "Облсельгаз";

- з 21.07.1993р. по 01.03.1997р. Працював на посаді директора в ПМП «Вікторія»;

- з 01.03.1997р. по 05.09.2000р. працював в ТОВ «Троянда»;

- з 15.09.2000р. по 05.10.2016р. позивач здійснював підприємницьку діяльність як ПП ОСОБА_1 .

Як вбачається із спірного рішення, позивачу не зараховано вказані періоди оскільки дату заповнення трудової книжки зроблено через 1 місяць 20 днів після звільнення з першого місяця роботи.

Згідно листа відповідача від 10.02.2021р. №2300-0302-8/8641, в якому зазначено, що у відповідь на запит пенсійного органу надійшла довідка від архівного відділу виконкому Криворізької міської ради, в якій зазначено, що в період роботи з 13.05.1983р. по 01.09.1983р. у документах з кадрових питань позивач не значиться. Зазначено, що для зарахування трудової книжки потрібно надати довідку з наступного місця роботи. Крім того, періоди з 17.10.1984р. - 31.03.1993р. - в трудовій не вказані перейменування та реорганізації організації. З 21.07.1993р.- 01.03.1997р. в ПМП «Вікторія» - даний запис викликав сумнів, оскільки дата на звільнення та наказ на прийняття дописані іншим чорнилом; з 01.03.1997р.-05.09.2000р. ТОВ «Троянда» - запис про звільнення не завірено печаткою підприємства; з 15.09.2000р.-31.12.2003р., оскільки трудові книжки ведуться тільки на найманих працівників. позивач, як приватний підприємець, не є найманим працівником, а забезпечує роботою себе самостійно.

З приводу зазначених підстав відмови у зарахуванні до страхового стажу, суд вважає за доцільне наголосити, що Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Із зазначених підстав суд вважає не обгрунтованими доводи відповідача, що трудова книжка є не дійсною, оскільки дата заповнення трудової книжки зроблена через 1 місяць 20 днів після звільнення з першого місяця роботи. Посилання відповідача, що трудова книжка не містить належних записів щодо реорганізації підприємства, внесення записів іншим чорнилом, не завірення печаткою підприємства запису про звільнення може свідчити про неналежну організацію ведення обліку трудової книжки позивача роботодавцем, однак за наявності відповідних записів про періоди роботи у трудовій книжці, позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем.

Стосовно посилання представника відповідача, що у відповідь на запит пенсійного органу надійшла довідка від архівного відділу виконкому Криворізької міської ради, в якій зазначено, що в період роботи з 13.05.1983р. по 01.09.1983р. у документах з кадрових питань позивач не значиться, суд зазначає, що вказану відповідь відповідачем до суду не надано, при цьому, вказаний період роботи позивача підтверджений належним записом у трудовій книжці позивача.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 21.04.2021р. в справі №336/6010/16-а та від 19.03.2021р. в справі № 344/12080/16-а, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд врахував, що в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, як на підстави внесення записів, які не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, з відповідними відмітками щодо посадових осіб, які вносили відповідні записи до трудової книжки позивача, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності.

З огляду на встановлені, в ході розгляду даної справи обставини, суд доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до стажу роботи позивача та як наслідок про обґрунтованість позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів:

- з 01.09.1977р. по 12.04.1979р., та з 26.04.1983р. по 20.04.1984р. - період навчання позивача у Криворізькому будівельному технікумі;

- з 13.05.1983р. до 01.09.1983р. у Криворізькому домобудівельному комбінаті;

- з 03.05.1984р. до 16.10.1984р. у Бобринецькій механізованій шляхо-будівельній організації;

- з 17.10.1984р. до 31.03.1993р. в Бобринецькому районному агро-промисловому об`єднанні Кіровоградської області, реорганізованому у Бобринецьке агропромислове об`єднання;

- з 21.07.1993р. до 01.03.1997р. у ПМП «Вікторія»;

- з 01.03.1997р. до 05.09.2000р. у ТОВ «Троянда».

Щодо зарахування до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю позивачем за період з 15.09.2000р. до 31.12.2003р., суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017р., розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно абз. 3 п.п. 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Позивач, обгрунтовуючи власне право на зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльністі з 15.09.2000р. до 31.12.2003р., зазначає, що довідкою з бази даних Реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5) підтверджується здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Надавши оцінку вказаному посиланню, суд зазначає, що згідно довідки з бази даних Реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5, наявна в матеріалах справи) вбачається, що з вересня 2020 року (початок періоду здійснення підприємницької діяльності) по квітень 2002 року включно, страхові внески за позивача сплачено ТОВ "Троянда" (код ЄДРПОУ - 22223738). Протягом травня 2002 року - грудня 2002 року страхові внески не сплачувалися взагалі. Відомостей про сплату ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_4 ) за період з вересня 2020 року по 31 грудня 2003 року довідка з бази даних Реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5) не містить.

Не надано позивачем до суду і доказів здійснення ним підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування, та відповідно доказів, необхідних для зарахування до стархового стажу, зокрема: спеціального торгового патенту, або свідоцтва про сплату єдиного податку, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про сплату страхових внесків.

З урахуванням зазначеного, суд вважає не обгрунтованими посилання позивача в цій частині, та як наслідок відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його підприємницької діяльністю з 15.09.2000р. до 31.12.2003р.

Стосовно правомірності рішення №29 від 02 лютого 2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно вказаного рішення, за результатами розгляду наданих заявником документів встановлено, що його страховий стаж становить 14 років 3 дні. Стаж обчислено на підставі військового квитка та даних персоніфікованого обліку.

Таким чином, беручи до уваги правові висновки суду в даному рішенні щодо необхідності зарахування до страхового стажу позивача вищевказаних періодів його роботи, судом вбачається наявність у позивача необхідного страхового стажу у обсязі 27 років для призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про необґрунтованість прийнятого рішення та як наслідок про необхідність визнання його протиправним та скасування.

З приводу позовної вимоги щодо призначення позивачу пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. № 28-2, відповідач є територіальними органами Пенсійного фонду України, а згідно із п. 4.3 цього Положення організовує роботу управлінь Фонду, зокрема щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Таким чином питання призначення і виплати пенсій належить до виключної компетенції відповідача.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 05.09.2018р. у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 26.01.2021р. з доданими документами, та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на що позов належить задовольнити частково.

Згідно частин 1,3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивачем понесено судові витрати із сплати судового збору у сумі 1816,00 грн, що підтверджується оригіналом квитанції від 15.06.2021р. №0.0..1 на суму 308 грн. та квитанцією від 24.06.2021р. №0.0..1 на суму 1508,00 грн., наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №29 від 02 лютого 2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ - 21366538) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який дає право на пенсію за віком, наступні періоди: навчання позивача у Криворізькому будівельному технікумі - з 01.09.1977р. по 12.04.1979р. та з 26.04.1983р. по 20.04.1984р., роботу з 13.05.1983р. до 01.09.1983р. у Криворізькому домобудівельному комбінаті; з 03.05.1984р. до 16.10.1984р. у Бобринецькій механізованій шляхо-будівельній організації; з 17.10.1984р. до 31.03.1993р. в Бобринецькому районному агро-промисловому об`єднанні Кіровоградської області, реорганізованому у Бобринецьке агропромислове об`єднання; з 21.07.1993р. до 01.03.1997р. у ПМП «Вікторія»; з 01.03.1997р. до 05.09.2000р. у ТОВ «Троянда».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ - 21366538) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про призначення пенсії від 26.01.2021р. з доданими документами, та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ - 21366538) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя М.А. Білоноженко