Справа № 308/6613/21
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/6613/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Крегул М.М., при секретарі судового засідання Тимко М.В., за участі: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Радь І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді, за правлами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адіністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти взводу УПП у Івано-Франківській області лейтенанта поліції Журанівського Ігоря Ігоровича, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора роти взводу УПП у Івано-Франківській області лейтенанта поліції Журанівського Ігоря Ігоровича, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 06 березня 2021 року серії БАА №492451 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 06.03.2021 року він рухався за автомобілем «Ford Escort» з м. Коломия у напрямку м. Долина Івано-Франківської області по частині дороги Н-10 та о 17 год. 45 хв. на автомобілі Volkswagen Tiguan реєстраційний номер НОМЕР_1 та був зупинений одним з працівників патрульної поліції, яка вказала рукою на ТЗ, яким позивач керував та рухом руки вказала на бажане місце зупинки - парковку для вантажних автомобілів з позначкою TIR Після зупинки працівник поліції підійшовши до автомобіля представилася, повідомила, що причиною зупинки є перевищення швидкості в населеному пункті та попросила представитися. Після ідентифікації позивача також попросила почекати декілька хвилин і пішла в напрямку службового автомобіля. Позивач ззачає, що через декілька хвилин до його ТЗ підійшов інший працівник поліції, який представився лейтенантом поліції Журанівським Ігорем Ігоровичем , повторно повідомив, що причина зупинки транспортного засобу позивача є перевищення ним дозволеної швидкості руху в населеному пункті. Після чого працівник поліції повідомив, що позивач рухався зі швидкістю 75 км/год., а швидкість руху транспортних засобів в населених пунктах, відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху, не повинна перевищувати 50 км/год.Позивач у позові вказує, що в подальшому, дотримуючись формальностей процедури працівник поліції Журанівський І.І. , повторно ідентифікував позивача, як водія, належність ТЗ (право керування) та повідомив, що жодних обставин ним, як посадовою особою враховано не буде (в т.ч погодні умови, стан дороги, їдучий попереду автомобіль та інші) і постанову про адміністративне правопорушення буде виносити саме він, а не особа, яка зупинила позивача.

Позивач у позоі зазначає про те, що після тривалої розмови з ним , працівник поліції пішов до службового автомобіля для винесення постанови та через 25-30 хв. позивачеві було надано для підпису постанову серії БАА №492451 від 06.03.2021 року в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. У вказаній постанові вказано, що водій транспортного засобу Volkswagen Tiguan, рухався зі швидкістю вже 85 км/год. із перевищенням обмеження швидкості в населеному пункті на 35 км/год., чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Також позивач зазначає, що у оскаржуваній постанові вказано, що до такої додається фіксація правопорушення, однак вказаної фіксації до постанови додано не було, і на запитання позивача було чітко повідомлено, що така фіксація не видається водію, а тільки після звернення до спеціального відділу УМВС із спеціальним запитом йому, тільки шляхом надання відповіді можуть надати згадану фіксацію. На підставі наведеного позивачем в постанові була зроблена помітка, що «фіксація до постанови не надана.».

Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, інспектором Журанівським І. І., при розгляді справи та винесенні постанови не було дотримано вимоги ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП, щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Зазначає, що інспектор при винесенні постанови посилався на докази, які не були покладені в основу постанови, зокрема, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача, в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» , це здійснення вимірювання швидкості руху приладом LТІ 20/20, при цьому, відсутні будь-які посилання на місцезнаходження знаку 5.45 «населений пункт», та на відрізку дороги, де позивач рухався за попереду їдучим автомобілем та був зупинений працівником поліції відмінним від особи, що виносила постанову. Оскільки, такий знак в прямій видимості дороги був взагалі відсутній. Також на вимогу позивача, йому не було представлено фотознімки та/або відео фіксацію з приладу LТІ 20/20.

Окрім цього, позивач у позові вказує на відсутність дорожнього знаку «5.70» Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху, що обумовлено Законом України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Відзиву на позовну заяву та матеріалів відеофіксації обставин порушення , порушення правил дорожнього руху, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху позивачем ОСОБА_1 , на зазначеному відрізку автомобільної дороги. у визначений судом строк згідно ухвали суду від 09.06.2021 року відповідачем : лейтенантом поліції Журанівським І.І. УПП у Івано-Франківській області, Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаментом патрульної поліції, до Ужгородського міськрайонного суду не надано . Згідно з ч.6 ст.162 КАС України - У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи наявні достатні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Представник позивача адвокат Радь І.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовльнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач лейтенант поліції Журанівський І.І. та представники Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту патрульної поліції, у судове засідання також повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду від відповідачів не надходили.

В силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Радь І.І., з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.03.2021 року о 17 год. 00 хв. працівником поліції - інспектором роти 1 взводу 1 УПП в Івано-Франківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Журанівським І.І. було розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №492451 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, згідно якої останнього визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Згідно зазначеної вище постанови встановлено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 06.03.2021 року о 16 год. 51 хв. в Івано-Франківській області, автодорога Н-10 118км с. Марківці, водій, порушив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті та рухався зі швидкістю 85 км/год., чим порушив п.п. 12.4 ПДР України та швидкість вимірювалась приладом Trucam LТІ 20/20 ТС 000677.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Факт порушення водієм Правил дорожнього руху фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події тощо.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п.12.4 ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу Trucam LТІ 20/20 ТС 000677.

Із змісту оскаржуваної постанови видно, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 283 КУпАП містяться відомості про технічний засіб, яким здійснено фіксацію, а саме - прилад Trucam LТІ 20/20 ТС 000677, а також зазначено, що до постанови додається фіксація, яка здійснювалася на вказаний прилад.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач заперечив вказані обставини, а саме у графі «Копію постанови мною отримано» зазначено «без фіксації», тобто така до постанови не додана .

Із оскаржуваної постанови також вбачається, що фіксування швидкості руху автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , нібито зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості TrueCam LTI 20/20, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Лазерний вимірювач TrueCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу. Діапазон вимірювань швидкості - від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год. в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год.

Однак, за відсутності матеріалів відеофіксації обставин порушення , суд позбавлений можливості встановити достовірність фіксації порушення правил дорожнього руху, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху, на зазначеному відрізку автомобільної дороги.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, що працівник поліції Журанівський І.І., здійснював контроль швидкості руху саме в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху, а також, що на зазначеній у постанові ділянці дороги Н-10 118км діють будь-які обмеження швидкості руху.

Згідно Правил дорожнього руху України, дорожні знаки 5.45-5.46 «Початок населеного пункту», «Кінець населеного пункту» інформують про початок і кінець населеного пункту, в яких діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах, а дорожній знак 5.70 «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Згідно п.8.2-1ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до Правил дорожнього руху України і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Натомість у матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані відомості щодо руху вказаного автомобіля, яким керував позивач на ділянці дороги Н-10 118км, в межах дії дорожнього знаку 5.70 ПДР, а також що на вказаній ділянці встановлено обмеження швидкості.

Відтак, суд вважає встановленими наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача щодо відсутності інформації про обмеження швидкості на вказаному відрізку дороги та про розміщення дорожнього знаку 5.70.

Також, згідно п.4 розділу ІV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Позивач у позові зазначає, що інспектор поліції, при винесенні постанови, посилався на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зокрема, в оскаржуваній постанові інспектор покликався на доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом LТІ 20/20 та в оскаржуваній постанові, у графі 7 «До постанови додаються» відповідачем зазначено - «фіксація Trucam LТІ 20/20 ТС 000677».

Разом з тим, стороною позивача зазначається, що інспектором не було надано фотознімків та/або відео фіксації та у п. 9 оскаржуваної постанови позивач зазначив «без фіксації», у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що такими діями працівника поліції були порушені права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим порушено і порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 18.02.2020 року по справі №524/9827/16-а, від 15.04.2020 року по справі №524/3644/17, від 26.05.2020 року по справі №640/16220/16-а, яка в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що судом не встановлено, а відповідачами не надано доказів, згідно переліку ст. 251 КУпАП, які б свідчили про наявність викладеного в оскаржуваній постанові порушення, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови та ставить під сумнів саме порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що відповідачі не надали суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 72 КАС України, доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та не спростували тверджень позивача щодо порушення порядку розгляду справи про вказане адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Беручи до уваги наведене, а також те, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем до суду надано не було, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до приписів частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, а доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 139, 286, 293 КАС України, ст. 122, 245, 251, 280 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти взводу УПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Журанівського Ігоря Ігоровича, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 492451 від 06 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , сплачений ним судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Повний текст рішення складено та проголошено 20.09.2021 року о 13 год. 45 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул