Справа № 280/3848/21
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 жовтня 2021 року Справа № 280/3848/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» (далі - відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії адміністрації Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» щодо встановлення в камері, де перебуває позивач, відеокамери кут огляду якої спрямований безпосередньо на ліжко позивача;

- зобов`язати адміністрацію Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» змінити розташування камери відеоспостереження, таким чином, щоб не охоплювало ліжко позивача.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, залишено без руху та наданий позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: - уточненої позовної заяви із зазначенням у ній реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача; документ, на підтвердження відсутності на особовому рахунку ОСОБА_1 коштів, достатніх для сплати судового збору.

11.06.2021 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява в 2 примірниках, 2 копії паспорта позивача та 2 копії довідки про відсутність на особовому рахунку ОСОБА_1 коштів.

Ухвалою суду від 16.06.2021 продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем на виконання вимог ухвали від 23.07.2021 подано до суду документи.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що адміністрацією Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» протиправно встановлено у камері, де позивач відбуває покарання у вигляді засудження до покарання у виді довічного позбавлення волі, відеокамеру кут огляду якої спрямований безпосередньо на ліжко позивача. Вважає, що такі дії відповідача принижують його гідність, порушують права, надані йому як засудженому, людині та громадянину, що гарантовані Конституцією та законами України, а також міжнародним законодавством, яка є частиною національного законодавства України. З наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 25.08.2021 надав до суду відзив на адміністративний позов (вх.№48224), в якому зазначає, що розташована відеокамера розташовано згідно вимог діючого законодавства, а охоплюємий простір відповідає вимогам статей 102 та 103 Кримінального-виконавчого кодексу України та Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2025/5 від 26.06.2018 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.07.2018 за №766/32218. Вважає, що адміністрація установи не порушувала права та норми засуджених щодо встановлення камер відео-нагляду в камері позивача. З наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , відсуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія №55».

На виконання наказу Міністерства юстиції України від 26.06.2018 №2025/5 та Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України, у камері, де позивач відбуває покарання у вигляді засудження до покарання у виді довічного позбавлення волі, було встановлено камеру відео-нагляду, яка безпосередньо охоплює місце розташування ліжка позивача.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними та з вимогою зобов`язати відповідача вчинити певні дії, звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно статті 2 Кримінально-виконавчого кодексу України, кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 3 Кримінально-виконавчого кодексу України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (частини перша, друга, четверта статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Згідно статті 9 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Згідно статті 103 Кримінально-виконавчого кодексу України адміністрація колонії має право використовувати аудіовізуальні, електронні й інші технічні засоби для попередження втеч та інших кримінальних правопорушень, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених. Адміністрація колонії зобов`язана повідомити засуджених про застосування технічних засобів нагляду і контролю.

Також, відповідно до пункту 1 розділу XXIII до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року №2823/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 05 вересня 2018 р. за №1010/32462 нагляд за засудженими є системою заходів, спрямованих на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді обмеження та позбавлення, довічного позбавлення волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

Для забезпечення нагляду за поведінкою засуджених у відділеннях соціально-психологічної служби, локальних секторах, камерах, прогулянкових двориках, у місцях їх праці, їдальнях, клубах, медичних частинах та лікарняних закладах адміністрацією установ виконання покарань встановлюються відеокамери, про що засуджений інформується під підпис.

Кут огляду відеокамер, які встановлені у жилих приміщеннях та камерах, не має охоплювати санітарні вузли.

Забороняється встановлювати відеокамери у приміщеннях (камерах), в яких проводяться медичні обстеження (огляди) засуджених, особистий обшук з роздяганням, жилих кімнатах тривалих побачень, а також у лазнях, роздягальнях, душових та туалетних кімнатах.

Згідно пункту 8 розділу V Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26.06.2018 №2025/5 відеокамери у виправних/виховних колоніях встановлюються: у внутрішній та зовнішній заборонених зонах, на КПП з пропуску людей і транспорту, КПП між житловою та виробничою зонами; в місцях несення служби персоналом; на території та об`єктах житлової й виробничої зон; у коридорах кімнат проведення тривалих побачень; у приміщенні для проведення короткострокових побачень; біля входу та у коридорах, на сходових клітках, у службових та підсобних - приміщеннях структурних дільниць та секторів, у камерах ДІЗО/К/ПКТ(ОК), секторів максимального рівня безпеки та прогулянкових двориках; у жилих приміщеннях та камерах дільниці посиленого контролю; між зовнішніми та внутрішніми дверима кімнат для проведення тривалих побачень із засудженими до довічного позбавлення волі; по огорожі дільниці соціальної реабілітації та дільниці соціальної адаптації; у кімнатах прийому та видачі посилок і передач; у приміщеннях чергової частини, чергової варти та центру спостереження; у спеціальному транспорті для перевезення засуджених.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що на виконання вимог статті 103 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений ОСОБА_1 повідомлений під розписку про те, що Адміністрація виправної колонії має право використовувати аудіовізуальні, електронні й інші технічні засоби для попередження втеч та інших злочинів, порушень встановленого законодавством порядку відсування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених.

Досліджуючи зміст позовної заяви, судом встановлено, що позивач не наведено жодних доводів про неправильність встановлення камери відео спостереження.

Аналізуючи зміст наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що оскаржувані дії відповідачем здійснені з урахуванням частини другої статті 19 Конституції України.

Суд зазначає, що відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Поряд з цим, порядок здійснення нагляду за засудженими врегульовано чинним законодавством, зокрема, статтею 103 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 8 розділу V Порядком використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26.06.2018 №2025/5 та пунктом 1 розділу XXIII до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28.08.2018 №2823/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 05.09.2018 за №1010/32462.

Суд звертає увагу, що адміністративний позов не містить посилань, що відеоспостереження відбувалося не у відповідності до закону, як цього вимагає стаття 8 Конвенції, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» про визнання протиправними дії адміністрації Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» щодо встановлення в камері, де перебуває ОСОБА_1 , відеокамери кут огляду якої спрямований безпосередньо на його ліжко та зобов`язання адміністрації Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» змінити розташування камери відеоспостереження, таким чином, щоб не охоплювало ліжко ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог та тим, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 17 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як особа засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, питання розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Софіївська виправна колонія №55» (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05.10.2021.

Суддя М.С. Лазаренко