Справа № 280/5734/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року Справа № 280/5734/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011) про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 01.07.2021, ОСОБА_1 (далі - позивач) до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач), в якій позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.06.2020 по 13.05.2021 у розмірі 2555992,4221 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20 був задоволений його позов до Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора: визнано протиправним та скасоване рішення другої кадрової комісії № 11 від 05.12.2019 року Про неуспішне проходження прокурором атестації; визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 № 2084ц про звільнення позивача з посади заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури; поновлено позивача в Офісі Генерального прокурора на посаді рівнозначній посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 25.12.2019 року.

Крім того, стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 828041,07 грн. без урахування обов`язкових відрахувань.

Зазначене судове рішення в частині поновлення позивача на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допущене до негайного виконання.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 закрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на зазначене судове рішення. Відтак, зазначене судове рішення набрало законної сили 16.11.2020.

Відповідачем рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 тривалий час не виконувалось.

На виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 20.04.2021 ВП №65220082 Генеральним прокурором підписано наказ №567ц від 14.05.2021, яким поновлено позивача на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України. Зазначає, що зазначеним наказом не виконане в повному обсязі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 в частині поновлення позивача, оскільки судовим рішенням позивача поновлено на посаді в Офісі Генерального прокурора та Генеральна прокуратура України з 02.01.2020 не функціонує у зв`язку із її перейменуванням на Офіс Генерального прокурора (наказ Генерального прокурора від 23.12.2019 №351).

Оскільки рішення суду відповідачем не виконане негайно, то вважає, що з відповідача має бути стягнутий на користь позивача середній заробіток за час невиконання судового рішення за період з 11.06.2020 (день, наступний за днем ухвалення судового рішення про поновлення на роботі) по 13.05.2021 (день, що передує дню поновлення позивача на посаді в Генеральній прокуратурі України).

Ухвалою від 12.07.2021 було відкрите загальне позовне провадження у даній справі, підготовче засідання призначене на 05.08.2021.

03.08.2021 від позивача, а 04.08.2021 від відповідача до суду надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання.

04.08.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає про безпідставність та необґрунтованість позову, просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позову зазначає, що підставою для виплати незаконно звільненому працівнику зазначеного у ст. 236 КЗпП України середнього заробітку,є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. При цьому така виплата проводиться за читко визначений проміжок часу, а саме з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня фактичного його виконання. При цьому має бути встановлена вина роботодавця у несвоєчасному виконанні рішення про поновлення працівника на роботі. Зазначає, що на виконання рішення суду та постанови державного виконавця був виданий наказ про поновлення позивача на попередньо займаній посаді в Генеральній прокуратурі України. Зазначає, що поновлення позивача на посаді в Офісі Генерального прокурора, всупереч КЗпП України та Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для можливості поновлення на посаді прокурора, оминаючи процедуру атестації. Також зазначає про те, що на підставі заяви, контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України від 09.04.2020, наказом Генерального прокурора від 18.05.2021 №599ц позивача увільнено від виконання службових обов`язків у Генеральній прокуратурі України, у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, яку позивач наразі проходить. Вважає, що з боку відповідача відсутнє порушення вимог ст. 236 КЗпП України. Також, із посиланням на абз. 3 п. 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, вказує на безпідставність вимог позивача про присудження середнього заробітку із застосуванням коефіцієнтів загального підвищення посадового окладу. Зазначає, що оплата праці позивача має визначатися за постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505.

Ухвалою від 05.08.2021 за клопотанням сторін підготовче засідання було відкладене на 17.09.2021.

20.08.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає про обов`язок відповідача виконати судове рішення, яке підлягає негайному виконанню та яке набрало законної сили. Наводить аргументи на спростування твердження відповідача про невжиття позивачем заходів на реалізацію судового рішення. Також висловлює незгоду із порядком застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 без врахування приписів п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, виключеного постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213, та зазначає про необхідність обчислення середнього заробітку, виходячи з вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». Вказує, що не поновлення позивача на посаді в Офісі Генерального прокурора не виключає його права на отримання середнього заробітку за час затримки.

У підготовче засідання 17.09.2021 уповноважений представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не прибув.

Протокольною ухвалою від 17.09.2021 було закрите підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 01.10.2021.

30.09.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

01.10.2021 представником відповідача до суду подане клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2021 були задоволені позовні вимоги позивача: визнане протиправним та скасоване рішення другої кадрової комісії № 11 від 05.12.2019 року Про неуспішне проходження прокурором атестації; визнаний протиправним та скасований наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 № 2084ц про звільнення позивача з посади заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури; поновлено позивача в Офісі Генерального прокурора на посаді рівнозначній посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 25.12.2019 року; стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 828041,07 грн. без урахування обов`язкових відрахувань.

Рішення в частині поновлення позивача на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допущене до негайного виконання.

На виконання зазначеного судового рішення видані виконавчі листи.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 було закрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 р. в справі № 280/378/20.

Після набрання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 законної сили позивач неодноразово звертався до відповідача щодо поновлення його на роботі в Офісі Генерального прокурора, в тому числі із заявами в яких надавав згоду на його призначення на різні посади в Офісі Генерального прокурора. Крім того, запитував інформацію про наявність вакантних посад в Офісі Генерального прокурора.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. від 20.04.2021 було відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20 в частині поновлення позивача на посаді в Офісі Генерального прокурора, за виконавчим листом від 12.06.2020.

Наказом Генерального прокурора від 14.05.2021 №567ц, виданим на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020, постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №65220082 від 20.04.2021 у справі №280/378/20: скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 №2084ц про звільнення позивача з посади заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України; поновлено позивача на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.

13.04.2020 позивачем був укладений контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України терміном дії з 13.04.2020 по 12.04.2025.

18.05.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про його увільнення від обов`язків заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України у зв`язку із проходженням військової служби у Службі безпеки України, на підставі ст. 119 КЗпП України, із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.

Наказом Генерального прокурора від 18.05.2021 №599ц позивача було увільнено з 18.05.2021 від виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України у зв`язку з прийняттям його на військову службу за контрактом, збережено за позивачем посаду та середній заробіток за період з 18.05.2021 по 12.04.2025.

У зв`язку із невиконанням рішення суду щодо поновлення на роботі у період з 11.06.2020 по 13.05.2021 позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

15.07.2015 набрав чинності Закон України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Зазначеним законом не врегульоване питання виплати середнього заробітку незаконно звільненому працівнику за час затримки виконання рішення про його поновлення на роботі.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Судом встановлено, що в порушення вимог частини сьомої статті 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, відповідач не виконав рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № 280/378/20, не поновив позивача на відповідній посаді в Офісі Генерального прокурора. При цьому внаслідок організаційних змін Генеральна прокуратура України, в якій поновлено позивача наказом Генерального прокурора від 14.05.2021 №567ц (а не в Офісі Генерального прокурора, як зазначено у рішенні суду), не здійснює жодних функцій, які виконувала до перетворення у Офіс Генерального прокурора. Відтак, фактичного допуску позивача, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків станом на дату вирішення цієї справи не відбулось.

За приписами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя статті 24 КЗпП України).

Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

В постанові Верховного Суду від 01.09.2021 по справі №540/677/20 викладена наступна правова позиція (п. 55-61):

«55. Неодноразово аналізуючи наведені положення статті 236 КЗпП України, Верховний Суд (зокрема, у постанові від 19 квітня 2021 року в справі №826/11861/17) зазначив, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

56. Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

57. Наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

58. Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення (набрання законної сили), чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

59. Згідно з роз`ясненнями Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

60. Відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

61. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період».

В даному випадку суд позбавлений можливості встановити період затримки виконання відповідачем рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20, оскільки відсутня кінцева дата до якої слід визначити такий період (така дата станом на час вирішення даної справи не настала внаслідок відсутності наказу відповідача про поновлення позивача на відповідній посаді в Офісі Генерального прокурора).

Відповідно, за відсутності кінцевої дати для здійснення розрахунку періоду невиконання рішення суду про поновлення на роботі станом на час вирішення цієї справи неможливо визначити розмір середнього заробітку за час невиконання рішення суду, який належить стягнути на користь позивача з відповідача.

При цьому визначений позивачем строк невиконання рішення суду з 11.06.2020 по 13.05.2021 очевидно не відповідає обставинам справи, оскільки станом на кінцеву дату цього періоду і станом на дату вирішення цієї справи рішення суду лишається на виконаним, а з урахуванням правової позиції Верховного Суду суд зобов`язаний визначити період затримки виконання судового рішення, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

З огляду на зазначена суд дійшов висновку про передчасність вимог позивача та відсутність станом на дату ухвалення цього рішення правових підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011) про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі - відмовити.

Рішеннpя набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.10.2021.

Суддя Р.В. Кисіль