Справа № 320/2663/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2663/20 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра СВР" про накладення арешту на кошти, що знаходяться у банках,

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДПС у Львівській області звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра СВР" про накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра СВР", що знаходяться у банках. В обґрунтування позову зазначив про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра СВР" заборгованості зі сплати акцизного податку на суму 3337,00 грн., яка самостійно не була сплачена відповідачем. Вказав, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра СВР" відсутнє будь-яке майно, за рахунок якого може бути погашена заборгованість, у зв`язку з чим контролюючий орган звернувся до суду з позовом про накладення арешту на кошти відповідача, що знаходяться у банках.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, також не були з`ясовані всі обставини справи, не досліджені та не враховані надані до суду першої інстанції докази.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Деметра СВР" були подані до Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області наступні декларації з акцизного податку:

- за лютий 2017 року від 20.03.2017, в якій самостійно визначено суму акцизного податку, який підлягає сплаті, у розмірі 1518,00 грн. (а.с.9-10);

- за березень 2017 року від 20.04.2017, в якій самостійно визначено суму акцизного податку, який підлягає сплаті, у розмірі 1036,00 грн. (а.с.17-18);

- за квітень 2017 року від 19.05.2017, в якій самостійно визначено суму акцизного податку, який підлягає сплаті, у розмірі 787,00 грн. (а.с.15-16).

Головним управлінням ДФС у Львівській області було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих Товариством з обмеженою відповідальністю "Деметра СВР" у податковій звітності з акцизного податку, за результатами якої складено акт від 21.03.2017 №13/40/400/40629178 (а.с.42-47).

У вказаному акті перевірки контролюючий орган зазначив про порушення відповідачем граничних термінів реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування до акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних, встановлених пунктом 231.6 статті 231 Податкового кодексу України відповідно до пункту 120-2.1 статті 120-2 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акта Головним управлінням ДФС у Львівській області було видано податкове повідомлення-рішення від 24.03.2017 №, яким відповідачу нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 680,00 грн. (а.с.14).

Як вбачається з інтегрованої картки ТОВ "Деметра СВР" з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів сума податкового боргу з акцизного податку, з урахуванням переплати у розмірі 684,00 грн., становить 3337,00 грн. (а.с.37-41).

07.08.2017 Головним управлінням ДФС у Львівській області була виставлена відповідачеві вимога форми «Ю» №10902-17 про сплату боргу у сумі 3337,00 грн., яка була направлена на податкову адресу відповідача, однак не була вручена з незалежних від контролюючого органу причини (а.с.8).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Приписами пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України визначено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Колегія суддів наголошує на тому, що обов`язковою умовою для накладення арешту є відсутність відповідного майна, яка має бути встановлена саме на момент, коли у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу, в іншому разі, вимога про застосування арешту коштів є передчасною, оскільки не виключається, що на момент пред`явлення відповідної вимоги майно, за рахунок якого можна погасити податковий борг, буде наявним.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №826/10396/16.

Колегія суддів зазначає, що норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Аналогічне правозастосування викладене у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у справі №520/6837/19.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на ту обставину, що документами, наданими до матеріалів справи, а саме: Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, підтверджується відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра СВР" майна, за рахунок якого може бути погашена заборгованість з акцизного податку у сумі 3337,00 грн., а тому наявні підстави про накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра СВР", не заслуговують на увагу, оскільки вказані документи підтверджують лише про відсутність у Реєстрі інформації про зареєстроване за відповідачем нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відсутні докази здійснення контролюючим органом усіх заходів щодо встановлення наявності у ТОВ "Деметра СВР" майна, за рахунок якого можливо здійснення погашення податкового боргу, а тому підстави для накладення арешту на кошти відповідача відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, із дотриманням норм процесуального права.

Положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст 241, 242, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
Судді: О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків