Справа № 160/16601/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 160/16601/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року (м. Дніпро, суддя Ніколайчук С.В.) у справі № 160/16601/20

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні відповідача - Дніпровська міська рада,

про визнання дій протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

11 грудня 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення № 6595-5250-0463 від 21 березня 2019 року, №27473-5140-0463 від 24 квітня 2020 року, прийняті ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивач зазначає, що підставою для нарахування відповідачем сум земельного податку є знаходження у фактичному користуванні позивача земельної ділянки площею 0,1567 га. у АДРЕСА_1 , на якій розміщено будівлю ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », приміщення якого перебувають у приватній власності позивача.

Проте, враховуючи фактичну площу у власності позивача відносно загальної площі будівлі, позивач є користувачем 91,52% земельної ділянки, а фактично 0,1567 га. При цьому 70,62% нерухомого майна є приміщеннями ресторану.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку №2034 від 28 жовтня 2019 року позивач є платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% без ПДВ. Будівля ресторану «Маяк» придбана для здійснення та задіяна у господарської діяльності позивача, що відповідає обраним видам економічної діяльності. Проте, відповідачем при розрахунку зобов`язання зі сплати податку на землю не враховано вимоги п. 4 ст. 297.1 ПК України, згідно яких починаючи з 28 жовтня 2019 року встановлені пільги зі сплати податку на землю, а тому спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню. На думку позивача, передбачені п. 4 ст. 297.1 ПК України пільги зі сплати податку на землю підлягають застосуванню незалежно від фактичного здійснення позивачем господарської діяльності та її результатів.

Судом першої інстанції не надано правової оцінки доводів позивача в обґрунтування позову про скасування податкових повідомлень-рішень. Зокрема, відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Позивачем надано докази відсутності відомостей щодо земельної ділянки у державному земельному кадастрі. Відомості щодо зареєстрованих у попереднього власника прав на земельну ділянку, на якій розміщена будівля ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », також відсутні. Посилання суду на рішення судів різних інстанції не стосується предмету позову та його нормативного обґрунтування.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач надіслав до суду відзив, у якому просить суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У відзиві відповідач зазначає про те, що позивачем документально не підтверджено наявність підстав для звільнення від сплати земельного податку в порядку ст. 297 ПК України. Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Довідка Дніпропетровської Регіональної філії Центру ДЗК від 05.03.2019р. № 10019 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,1567 га за адресою: АДРЕСА_1 , містить необхідну для обчислення плати за землю інформацію, тому її використання відповідачем є цілком правомірним.

Третя особа надіслала до суду пояснення на апеляційну скаргу, у яких просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що той факт, що позивачем не було оформлено право користування земельною ділянкою у визначеному чинним законодавством порядку, а також набуття ним ознак суб`єкта господарювання, не позбавляє позивача обов`язку щодо сплати земельного податку як землекористувача.

Позивач надіслав до суду додаткові пояснення у яких зазначає, що відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 06.07.2018 №602, особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 ПК України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог ПК України не повинна сплачувати земельний податок. Згідно відповіді з ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 1-27/0-0.38-24/137-21 від 24.02.2021, копія якої знаходиться в матеріалах справи, станом на 01.01.2013 відсутня інформація про право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, земельна ділянка, на яку спірними податковими повідомленнями-рішеннями нараховано земельний податок, не є сформованою. Отже, обґрунтовано визначити суму земельного податку неможливо, а тому спірні податкові повідомлення рішення є без підставними та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Представники відповідача та третьої особи проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечували.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності 22.10.2019, згідно витягу з реєстру платників єдиного внеску №2034 від 28.10.2019 є платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% без ПДВ.

Позивач є власником наступного нерухомого майна:

- на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна посвідченого 31.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №599 - частина будівлі ресторану МАЯК літ. А-6, приміщення І поверху поз. 1-67, І-V, загальною площею 1060,4 кв.м., II поверху поз. 1-56, І-V, загальною площею 910,4 кв.м., III поверху поз. 1-23, І,II загальною площею 237,3 кв.м., рампа з навісом літ.а, сходи літ.а1, приямок літ. а2, ганок літ.а;

- на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого 31.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №600 - нежиле приміщення, V поверху поз. 1-7, 9-15, І-VІ, загальною площею 322,9 кв.м., у будівлі ресторану ІНФОРМАЦІЯ_1 , літ. А-6;

- на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого 31.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №601 - приміщення, VI поверху поз. 1-16, І-VІ, загальною площею 330,3 кв.м., у будівлі ресторану ІНФОРМАЦІЯ_1 , літ. А-6.

04.12.2020 року позивачем було отримано податкові повідомлення-рішення №6595-5250-0463 від 21.03.2019 року та №27473-5140-0463 від 24.04.2020 року, якими податковим органом визначено зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2019-2020 роки в сумі 305740,81 грн. за рік.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки: факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення або допущені помилки при направленні податкового повідомлення-рішення не можуть бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку; позивачем документально не підтверджено наявність підстав для звільнення від сплати земельного податку в порядку ст. 297 ПК України; відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції (ч. 5 ст. 308 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що у своєму позові від 08.12.2020 позивач не посилався на відсутність у державному земельному кадастрі відомостей щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , як на підставу для скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Отже, з урахуванням положень ч. 1 та ч. 5 ст. 308 КАС України, вказані підстави скасування спірних повідомлень-рішень, на які посилається позивач в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, проте, не були вказані позивачем в обґрунтування позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги.

На думку позивача, його звільнено від плати за землю відповідно до п. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, оскільки: він зареєстрований як платник єдиного податку 3 групи; земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , використовується ним для здійснення господарської діяльності згідно обраного виду економічної діяльності.

Відповідно до п. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Згідно п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже, відповідно до п. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України позивач, як платник з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, звільняється від його сплати за сукупності таких умов:

1) позивач має бути зареєстрований як платник єдиного податку першої - третьої груп;

2) земельна ділянка використовується у провадженні господарської діяльності. При цьому використання земельної ділянки у провадженні господарської діяльності має бути реальним.

Судом встановлено, що з жовтня 2019 року позивач зареєстрований платником єдиного податку третьої групи. Видами діяльності позивача за КВЕД є: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 77.33 Надання в оренду офісних машин і устатковання, у тому числі комп`ютерів; 56.30 Обслуговування напоями; 56.21 Постачання готових страв для подій; 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок; 96.01 Прання та хімічне чищення текстильних і хутряних виробів; 56.29 Постачання інших готових страв; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування.

Проте, наведені в обґрунтування апеляційної скарги доводи позивача не спростовують висновки суду першої інстанції щодо використання позивачем земельної ділянки у провадженні господарської діяльності, а саме: приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , упродовж 2019 2020 років фактично не використовувались позивачем у провадженні господарської діяльності; стан нежитлових приміщень будівлі ресторану ІНФОРМАЦІЯ_1 був непридатним для здійснення будь-якої господарській діяльності з часу їх придбання позивачем; надані позивачем декларації за 2019, 2020 (а.с.87-99) та договори (178-180) не є належними доказами, на підставі яких можливо встановити факт отримання позивачем доходу у зв`язку використання приміщень будівлі ресторану ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснення ремонту будівлі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених п. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України підстав для звільнення позивача від сплати земельного податку.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Землекористувачі це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до п.е ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, право користування земельною ділянкою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та, як наслідок, обов`язок зі сплати земельного податку позивач набув з часу придбання приміщень будівлі ресторану МАЯК.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2, п. 271.1 ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У пункті 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 № 1386 зазначено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Відповідно до пункту 2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 213 від 23 березня 1995 року, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує семи робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оцінку земель» 11 грудня 2003 року №1378-IV (далі - Закон № 1378-IV) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону №1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру, зокрема земельного податку.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 3613-VI відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Пункт 4 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3613-VI передбачає, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

З 27 грудня 2016 року набрав чинності Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року № 489 (далі Порядок № 489).

Згідно п. 274.1 ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» ставку земельного податку за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності у розмірі 3,0 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно податкових повідомлення-рішення № 6595-5250-0463 від 21 березня 2019 року, №27473-5140-0463 від 24 квітня 2020 року земельний податок за 2019-2019 роки розраховано відповідачем в сумі 305740,81 грн., яка відповідає нормативно-грошовій оцінці вартості земельної ділянки відповідно до інформації Дніпропетровської регіональної філії Центру ДЗК щодо суб`єкта та об`єкта земельних відносин на 2019 рік від 05.03.2019 №10019 та встановленому Дніпровською міською радою розміру земельного податку за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 160/16601/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 06.10.2021 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко