Справа № 420/11099/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30.06.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 53 від 12.02.2021 року про нарахування судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмiрi 68% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в розмірі 90%, виходячи з фактичного стажу 38 років 05 місяців 20 днів.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді Одеського апеляційного суду на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року за вих. № 06-21/303/2020, виходячи з розміру 236 475,00 грн., який складається з посадового окладу 131 375,00 грн. та доплати за вислугу років 105 100,00 грн., починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року за №3039/0/15-16 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку і набув статус судді у відставці. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди з 13 грудня 2016 року, яке перераховане відповідно до рішення відповідача № 53 від 04.08.2018 р. про призначення пенсії.

У позові вказано, що 10 березня 2020 року Одеським апеляційним судом була надана позивачу для подання до органів ПФУ довідка про суддівську винагороду №06- 21/303/2020, відповідно до якої розмір суддівської винагороди, яка має бути врахована при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на 01 січня 2020 року складає 236 475,00 грн. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду вiд 28.12.2020 року відповідач здійснив перерахунок згідно рішення №3 від 28.01.2021 р., яким призначив розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. А вже 12.02.2021 р. вiдповiдач прийняв рішення № 53, яким здійснив зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці з 90% до 68% грошового утримання судді у відставці.

Як вказано у позові, з рішення вбачається, що позивач втратив частину доходів, оскільки йому протиправно не було зараховано стаж та не виплачено частину щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, не виплачено частину заборгованості, доплати за період з 19.02.2020 по 28.02.2021 року, відповідач вказує, що вона підлягає виплаті відповідно до постанови КМУ від 22.08.2018 року №649 "Питання заборгованості з пенсійних виплат за рiшенням суду". Згідно відповіді вiдповiдача зазначено, що для обчислення довічного грошового утримання підлягає зарахуванню виключно робота на посаді судді.

Як вказано у позові, позивач не погоджуєтьсь з правомірністю таких дій відповідача, вважає їх незаконними та протиправними і такими, що порушують його права.

У позові зазначено, що позивач отримував щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% і має право у разі зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого судді на вiдповiднiй посаді на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%. Натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у особи вислуги років, є незмінним. При цьому, на думку позивача, застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії. Саме таким чином викладена правова позиція Великої Палати Верховного Суду з цього питання в п. 33 рішення у зразковій справі вiд 16.10.201 240/5401/18. Аналогічна правова позиція викладена раніше ВС України у постанові від 8 липня 2015 року у справі № 732/48/15 та № 523/4930/15 з приводу збереження відсотку.

Як стверджує позивач, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурор і слідчих. Відповідач в додатку до листа № 9807-9942/Б-02/8-1500/21 вiд 17.06.2021 р. зазначив період проходження позивачем вiйськової служби як такий, що має бути включений до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, але фактично протиправно не зарахував цей період при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмiрi 68%.

На думку позивача, загальний стаж роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання становить (38 роки 05 місяців та 20 днів), що підтверджується розрахунком стажу судді, наданого Апеляційним щомісячного довічного судом Одеської області для обрахунку грошового утримання, та документами наданими в Пенсійний фонд України Одеської області. Крім того з наданоп вiдповiдачем вiдповiдi наявний розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до якого визначено стаж на посаді судді 38 років 11 місяців 04 днів. Оскільки даний строк стажу вiдповiдач сам неодноразово зазначав в своїх відповідях, дана обставина у відповідності до ч. 1 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню.

З огляду на вищевикладене, вказує позивач, вiдповiдач неправомірно не зарахував йому до стажу роботи 38 років 11 мiсяцiв та 04 днів, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 90 % від заробітку працюючого судді. Він взяв безпідставно 29 років стажу судді, що дає право на 68%, і не зарахував іншій стаж позивача та проігнорував вимоги абз.4 п.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII.

Ухвалою суду від 05.07.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії і відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Вказаною ухвалою судом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Судом вирішено розглядати справу в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.

20.07.2021 року (вх.№38947/21) від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов лист разом із матеріалами пенсійної справи позивача.

20.07.2021 року (вх.№ЕС/1502/21) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Пенсійного фонду України.

При цьому, в порушення вимог ч.9 ст.44 КАС України, до відповіді на відзив позивачем не додано доказ її надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи.

21.07.2021 року (вх.№39512/21) від представника Пенсійного фонду України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з заявленими вимогами.

У відзиві вказано, що Пенсійний фонд України здійснює фінансування пенсій шляхом розподілу коштів, що надходять на його видатковий рахунок. Спеціальних підрозділів, які безпосередньо виплачують пенсію одержувачам, в Пенсійному фонді України не створено. Повноважень формувати виплатні документи (списки на виплату пенсій, відомості тощо) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсії та підписувати їх Пенсійний фонд не має.

Відповідач зазначає, що системний аналіз статей Закону № 1058 (ст. 47 (щодо виплати пенсій організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків), ст. 48 (щодо виділення часток пенсій, що підлягають виплаті), ст. 49 (щодо повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України припиняти виплату пенсій), ст. 50 (щодо порядку здійснення та обчислення розміру відрахування з пенсії, що належить пенсіонерові до виплати)), а також iнших наведених вище положень дозволяє дійти висновку, що виплата пенсії передбачає щомісячне нарахування територіальним органом Пенсійного фонду належних пенсіонерові виплат (з урахуванням здійснення відрахувань за виконавчими документами, розподілу пенсії для осіб, які перебувають на повному державному утриманні тощо), оформлення цим органом документів для виплати нарахованої пенсії (відомість на виплату пенсій, грошової допомоги або списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки), передачу виплатних документів уповноваженим на виплату пенсій організаціям або банкам, що також здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України.

Повноваження Пенсійного фонду України та Головних управлінь Пенсійного фонду України щодо виплати пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення, розмежовані наступним чином:

- Пенсійний фонд України забезпечує фінансування виплати пенсiй за виплатними документами, сформованими головними управліннями Фонду в областях та місті Києві. Централізоване перерахування коштів (фінансування) не є персоналізованим, не передбачає індивідуального визначення суми виплати кожному одержувачу та лише спрощує процедуру проходження коштів від Фонду до банку (пошти);

- головні управління Фонду в областях та місті Києві здійснюють виплату пенсій шляхом обчислення розмірів пенсійних виплат кожному одержувачу, а також оформлення, підписання в установленому порядку та подання виплатних документів (списків на зарахування пенсій на поточні рахунки) відповідним установам уповноважених банків. Функції з виплати пенсій е дискреційними повноваженнями головних управлінь Пенсійного фонду України. З наведеного слідує, що "фінансування виплати пенсії" та "виплата пенсії" є принципово рiзними поняттями, які передбачають проведення відмінних між собою адміністративних процедур, а тому не можуть бути ототожнені.

Як зазначено у відзиві, покладання судом на Пенсійний фонд України зобов`язання здійснити виплату пенсії позивачу виходить за межі повноважень Пенсійного фонду України, а тому не може бути реалізоване. Це, в свою чергу, не забезпечить реального захисту інтересів позивача та поновлення його прав.

23.07.2021 року (вх.№40029/21) від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з вимогами, викладеними в позовній заяві.

Як зазначено у відзиві, до стажу роботи судді зараховується робота на посадах, визначених статтею 137 Закону №1402-VIII, а саме на посадах:

- судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

- члена Вищої ради правосуддя Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як стверджує відповідач, відповідно до норм чинного законодавства, стаж на посаді судді позивача становить 29 років 5 місяців. Також, відповідно до ч.3 ст.142 України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмiр щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два вiдсотки грошового утримання судді. Згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI грошове утримання судді обраховувалось з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахуванням пункту 1 резолютивної частини Рiшення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018).

У відзиві зазначено, що позивачу перераховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи iз 68 % суддівської винагороди та стажу роботи на посаді судді, а саме, 29 років 5 місяців. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 160803,00 грн (236475,00 гpн * 68%).

23.07.2021 року (вх.№ЕС/1533/21) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

При цьому, в порушення вимог ч.9 ст.44 КАС України, до відповіді на відзив позивачем не додано доказ її надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ч.6 ст.120 КАС України, ст.258 КАС України, враховуючи період перебування головуючого судді по справі у відпустці, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року за №3039/0/15- 16 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку і набув статус судді у відставці.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій та статус суддів №1402-VIII від 02.06.2016 року.

При призначенні розмір довічного грошового утримання позивача склав 90%.

Відповідно до довідки Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №06-21/303/2020 від 10 березня 2020 року, станом на 01 січня 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 236 475,00 грн., у тому числі:

- посадовий оклад 131 375,00 грн.;

- доплата за вислугу років 105 100,00 грн.

- доплата за перебування на адміністративній посаді в суді 0,00 грн.;

- доплата за науковий ступінь 0,00 грн.;

- доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 0,00 грн.;

- щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів - 0,00 грн. (а.с.20).

22 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відділу з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із вказаного розміру суддівської винагороди,

22 липня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №4742 Про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій та статус суддів (а.с.19).

Позивач, вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №4742 від 22 липня 2020 року щодо відмови у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №06-21/303/2020 від 10 березня 2020 року протиправним, звернувся з адміністративним позовом до суду по справі № 420/12380/20 .

Рішенням суду від 28.12.2020 року по справі №420/12380/20, яке набрало законної сили 28.01.2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №4742 від 22.07.2020 року про відмову у перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №4742 від 22.07.2020 року про відмову у перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року за вих. №06-21/303/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

На виконання даного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

При даному перерахунку відсотковий розмір довічного грошового утримання позивача визначено як 68% заробітної плати, про що зазначено у рішенні №53 від 12.02.2021 року.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 53 від 12.02.2021 року про нарахування судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмiрi 68% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону №1402-VIІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(частина друга статті 142 Закону №1402-VIІ).

Згідно з частиною 3 статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення №18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказує про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, а також у рішенні №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).

Так, у рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року зокрема зазначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

З урахуванням наведеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Суд зазначає, що позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 13.12.2016 року на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року (далі Закон № 2453-VI).

Так, вказаним законом (у редакції, чинній на момент призначення грошового утримання позивача) був встановлений такий підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку.

Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. (ч.1 ст.141 Закону № 2453-VI).

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія (ч.2 ст.141 Закону № 2453-VI).

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (ч.3 ст.141 Закону № 2453-VI).

Відповідно до п. 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року №1402-VIII, вказаний пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

Отже, з моменту проголошення Рішення КСУ № 2-р/2020 від 18.02.2020, Закон № 2453-УІ від 07.07.2010 в частині регулювання щомісячного грошового утримання, не застосовується.

Діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Як зазначено у частині 3 статті 142 Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, а саме:

- в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно висновку Конституційного Суду України, викладеного у пункті 16 Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірними із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року № 5207-УІ вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Оскільки Закон № 2453-УІ за яким призначалося утримання Позивачу, встановлювалося відсоткове значення, виходячи з інших складових суддівської винагороди, застосування такого значення до суддівської винагороди за діючим Законом України № 1402- VIII прямо суперечить його змісту та є необґрунтованим.

При цьому, визначення розміру довічного грошового утримання Позивача на підставі норм Закону № 1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право Позивач згідно норм Закону № 1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений йому на підставі положень Закону № 2453-УІ.

Так, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виданого Апеляційним судом Одеської області станом на 12.12.2016 року стаж роботи позивача становить 38 років 5 місяців 20 днів.

До вказаного розрахунку увійшли наступні періоди роботи позивача:

- служба в Радянській армії з 04.05.1978 року по 08.05.1980 року тривалістю 2 роки та 4 дні;

- судовий виконавець Іллічівського районного народного суду м.Одеси з 10.06.1980 року по 01.08.1982 року тривалістю 2 роки 1 місяць та 22 дні;

- консультант відділу юстиції Одеського обласного виконавчого комітету з 02.08.1982 року по 21.06.1987 року тривалістю 4 роки 10 місяців 19 днів;

- народний суддя Жовтневого районного народного суду м.Одеси з 22.06.1987 по 07.07.1992 року тривалістю 5 роки 0 місяць та 16 дні;

- суддя Одеська обласного суду (в т.ч. апеляційного суду Одеська область) з 24.07.1992 по 12.12.2016 року тривалістю 24 роки 4 місяць та 19 дні.

При цьому відповідачем, при перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 враховано 29 років 5 місяців.

Тобто, відповідачем до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 не включено періоди роботи позивача:

- служба в Радянській армії з 04.05.1978 року по 08.05.1980 року тривалістю 2 роки та 4 дні;

- судовий виконавець Іллічівського районного народного суду м.Одеси з 10.06.1980 року по 01.08.1982 року тривалістю 2 роки 1 місяць та 22 дні;

- консультант відділу юстиції Одеського обласного виконавчого комітету з 02.08.1982 року по 21.06.1987 року тривалістю 4 роки 10 місяців 19 днів;

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст.90 КАС України визначено, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

За вищевказаного правового регулювання, суд зазначає, що розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виданий Апеляційним судом Одеської області станом на 12.12.2016 року не є беззаперечним доказом наявності у позивача стажу роботи 38 років 5 місяців 20 днів.

Суд зазначає, що згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

За правилами частини 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (надалі по тексту також Закон №2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2862-ХІІ).

Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ).

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи вищевикладене законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів та слідчих, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і календарного періоду проходження строкової військової служби.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів та слідчих, календарного періоду проходження строкової військової служби, половини періоду навчання і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 24 березня 2020 року у справі № 227/766/17.

Як зазначено у постанові Верховного суду від 17 травня 2021 року по справі № 243/8281/17 законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", яким були внесені зміни в Закон № 2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

<…> невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним".

При вирішенні справи № 243/8281/17 Верховний суд не знайшов підстав для відступу від вказаних правових висновків.

Враховуючи принцип застосування однакових підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суд вважає, що здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, необхідно обчислювати розмір такого грошового утримання виходячи з норм, чинних станом на момент здійснення такого перерахунку.

Застосування іншого підходу щодо обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці буде порушенням принципу незалежності суддів, гарантованого ст.126 Конституції України.

Зважаючи на вищевикладене, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 повинен обчислюватися виходячи із його стажу роботи 31 рік 4 місяці 23 дні, а саме за періоди:

- служба в Радянській армії з 04.05.1978 року по 08.05.1980 року тривалістю 2 роки та 4 дні;

- народний суддя Жовтневого районного народного суду м.Одеси з 22.06.1987 по 07.07.1992 року тривалістю 5 роки 0 місяць та 16 дні;

- суддя Одеська обласного суду (в т.ч. апеляційного суду Одеська область) з 24.07.1992 по 12.12.2016 року тривалістю 24 роки 4 місяць та 19 дні.

Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 повинен вислуга років якого на посаді судді складає 31 рік 4 місяці 23 дні має становить 72%, з яких:

50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років;

22% (11*2) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.

В той же час, зважаючи на вищевикладене, підстав для зарахування до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 періодів його роботи судовим виконавцем Іллічівського районного народного суду м.Одеси з 10.06.1980 року по 01.08.1982 року, консультантом відділу юстиції Одеського обласного виконавчого комітету з 02.08.1982 року по 21.06.1987 року судом не встановлено.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивачем також не наведено нормативного обґрунтування наявності підстав для зарахування до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання вищевказаних періодів.

Так, позивач навів обґрунтовані доводи лише щодо наявності підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним служби в Радянській армії з 04.05.1978 року по 08.05.1980 року тривалістю 2 роки та 4 дні.

При вирішення даної адміністративної справи суд не враховує покликання позивача на п. 33 рішення Верховного суду від 04.02.2019 № Пз/9901/58/18 (№240/5401/18), оскільки предметом розгляду у ній було питання щодо зменшення відсоткового значення грошового забезпечення при перерахунку пенсій військовослужбовцям.

У справах №732/48/15, № 523/4930/15 Верховним судом вирішувалось питання щодо призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а отже висновки у даних справах також не підлягають застосуванню при вирішенні даної справи.

Таким чином суд доходить висновку про наявність підставі для задоволення позову позивача в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 53 від 12.02.2021 року в частині нарахування судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмiрi 68% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним служби в Радянській армії з 04.05.1978 року по 08.05.1980 року тривалістю 2 роки та 4 дні, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 72% грошового утримання працюючого судді Одеського апеляційного суду на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року за вих. № 06-21/303/2020, виходячи з розміру 236 475,00 грн., який складається з посадового окладу 131 375,00 грн. та доплати за вислугу років 105 100,00 грн., починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Щодо доводів позивача про наявність підставі для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, то суд зазначає.

Ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок довічного грошового утримання виходячи з наявного у нього стаду роботи на посаді судді 38 років 5 місяці та 20 днів.

Відповідно питання щодо обмеження довічного грошового утримання максимальним розміром є похідними і повинне вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.

Суд зауважує, що відповідач при перерахунку довічного грошового утримання позивача 12.02.2021 року не було обмежено його максимальним розміром. Відтак спору щодо обмеження довічного грошового утримання судді у відтавці максимальним розміром на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало, а тому такі вимоги є передчасними.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 17 вересня 2021 року по справі №580/1285/20.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 53 від 12.02.2021 року в частині нарахування судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмiрi 68% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним служби в Радянській армії з 04.05.1978 року по 08.05.1980 року тривалістю 2 роки та 4 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 72% грошового утримання працюючого судді Одеського апеляційного суду на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року за вих. № 06-21/303/2020, виходячи з розміру 236 475,00 грн., який складається з посадового окладу 131 375,00 грн. та доплати за вислугу років 105 100,00 грн., починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Пенсійний фонд України (вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601, )

Суддя С.М. Корой