Справа № 420/10508/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправним та частково скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Одеській області), Пенсійного фонду України (далі - відповідач-2, ПФУ) про:

- визнання протиправним та частково скасування рішення відповідача-1 від 05.05.2021 року про перерахування позивачу пенсії із 13.12.2019 року в частині розрахунку 60% від заробітної плати (грошового забезпечення) визначеної у довідці прокуратури Одеської області №425 та застосування обмеження максимального розміру пенсії, десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язання відповідача-1 здійснити з 13.12.2019 року позивачу перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №425, без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язання відповідача-2 здійснити з 13.12.2019 року позивачу виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №425, без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язання відповідача-2 виплатити позивачу різницю між фактично отриманою та належною до сплати суму пенсії за минулий період з 13.12.2019 року і переказати її на особистий рахунок позивача.

Позивач обґрунтовує позов тим, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років за нормами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», у розмірі 90% від заробітку без будь-яких обмежень її максимального розміру. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року по справі №420/6413/20 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №18 від 24.06.2020 року про відмову позивачу у перерахунку пенсії та зобов`язано Пенсійний фонд з 13.12.2019 року здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років, відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14 жовтня 2014 року, на підставі довідки Прокуратури Одеської області №425, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про перерахунок його пенсії відповідно до рішення суду виходячи з розміру 90% від заробітної плати визначеної у довідці прокуратури Одеської області №425 без обмеження максимального розміру, однак відповідачем здійснено перерахунок пенсії із розрахунку 60% від заробітної плати визначеної у довідці прокуратури та із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 05.05.2021 року про перерахунок пенсії з 13.12.2019 року протиправним та таким, що грубо порушує його право на соціальний захист. Крім того позивач вказує, що при перерахунку його пенсії відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням ч.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», яка застосовується саме при призначенні пенсії, та ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», яка регулює порядок перерахунку пенсії, не містить жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку, тобто при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір заробітної плати (грошового забезпечення). Також позивач зазначає, що при призначенні його пенсії обмеження пенсії максимальним розміром не передбачалося та ч.20 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» не містить жодних посилань на обмеження пенсії максимальним розміром при здійснення перерахунку пенсії. Позивач вважає, що положення ч.1 ст.2 Закону України №3668-VI, абзац 6 ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» щодо встановлених обмежень пенсії максимальним розміром є неконституційними. Враховуючи Рішення Конституційного Суду України №7-р(ІІ)2019 від 13.12.2019 року та ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», а також те, що обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України №3668-VI та такі обмеження застосовуються до пенсій, які призначаються з 1 січня 2016 року, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що на виконання Рішення Одеського окружного адміністративного суду, головне управління Рішенням №38 від 20.04.2021 року здійснило позивачу з 13.12.2019 року перерахунок пенсії відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, що становить 21943,60 грн. При розрахунку розміру пенсії позивача з 13.12.2019 року при розрахунку розміру пенсії застосуванню підлягають норми закону, що чинні на момент здійснення такого перерахунку, тобто перерахунок має бути здійснено виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати, а не 90% як того вимагає позивач. Крім того, незважаючи на те, що при перерахунку пенсії позивача відсоток, з якого розраховується розмір пенсії буде меншим, ніж той, що застосовувався при першому призначенні пенсії, фактичний розмір пенсії внаслідок такого перерахунку збільшиться, відтак жодних ознак звуження праві і свобод позивача не вбачається. Враховуючи, що станом на дату проведення перерахунку пенсії позивача (13.12.2019 року) закон, що регулював питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, визначав, що пенсія виплачується саме в розмірі 60% від заробітної плати, у відповідача відсутні правові підстави для обчислення пенсії позивача на будь-яких інших умовах. Крім того обмеження розміру пенсії позивача з 13.12.2019 року десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність є правомірними, оскільки передбачені ч.15 ст.86 Закон України «Про прокуратуру», яка неконституційною не визнавалася, а відтак є чинною та підлягає виконанню. Крім того, представник ГУ ПФУ в Одеській області зазначає, що механізм виплати пенсії та грошової допомоги їх одержувачам, що визначений Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку затверджений Постановою КМУ №1279 не передбачає участі Пенсійного фонду України у процедурі виплати пенсії. Тоді як згідно Закону, повноваження Пенсійного фонду України та головних управлінь Пенсійного фонду України розмежовані, відповідач-2 тільки забезпечує фінансування виплати пенсій за виплатними документами, сформованими головними управліннями Фонду в областях, та централізоване перерахування коштів (фінансування) не є персоналізованим, не передбачає індивідуального визначення суми виплати кожному одержувачу та лише спрощує процедуру проходження коштів від Фонду до банку; відповідач-1 здійснює виплату пенсії. Також представник ГУ ПФУ в Одеській області вказує, що згідно з пенсійним законодавством України прийняття рішень про призначення (перерахунок) або відмову в призначенні (перерахунку) пенсії та визначенні її розміру відноситься виключно до компетенції Пенсійного фонду та є його дискреційними повноваженнями.

Представник ПФУ надав до суду письмовий відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись, на п.10 Порядку казначейського обслуговування коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою КМУ №312 від 11.05.2017 р., та те що він здійснює фінансування пенсій шляхом розподілу коштів, що надходять на його видатковий рахунок. Спеціальних підрозділів, які безпосередньо виплачують пенсію одержувачам в Пенсійному фонді України не створено, а повноважень формувати виплатні документи (списки на виплату пенсій, відомостей тощо) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсій та підписувати їх Пенсій фонд не має. Та відповідно до п.п.4 п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополь затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 р. №28-2, саме головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі відповідно до покладених завдань здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій. Механізм виплати пенсії та грошової допомоги їх одержувачам, що визначений Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку затверджений Постановою КМУ №1279 не передбачає участі Пенсійного фонду України у процедурі виплати пенсії. Після набрання чинності Постановою КМУ №1279 не відбулося передачі ПФУ від головних управлінь Фонду повноважень здійснювати виплату нарахованої пенсії.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 26.07.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також вказаною ухвалою зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області в строк для надання відзиву надати до суду належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 08.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 21.09.2021 року о 09 год.10 хв.

В судове засідання сторони не з`явилися, сповіщені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Разом з тим від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження, від представника відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Головного управління в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути позовну заяву в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та наявності підстав для відмови в його задоволенні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 30.09.2011 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від середнього заробітку, що не заперечується сторонами.

Прокуратурою Одеської області позивачу видано довідку №425 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, який за нормами чинними на 06.09.2017 року за відповідною (прирівняною) посадою - заступник прокурора, яка становить 36572,66 грн. (т.1 а.с.28, 265). Вказана довідка видана відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019 та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури».

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про перерахунок пенсії на підставі вказаної довідки (т.1 а.с.262-264) та 24.06.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято Рішення №18, яким позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії (т.1 а.с.267-268).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року по справі №420/6413/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №18 від 24.06.2020 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області з 13.12.2019 року, здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14 жовтня 2014 року, на підставі довідки Прокуратури Одеської області №425, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії (т.1 а.с.39-48, 271-280). Рішення суду набрало законної сили 19.04.2021 року.

Як вбачається з Рішення №38 від 20.04.2021 року про перерахунок пенсії, наявного в матеріалах справи, ГУ ПФУ в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6413/20 від 17.03.2021 року здійснило позивачу перерахунок його пенсії, визначивши загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 60%. Так, основний розмір пенсії ОСОБА_1 від середнього заробітку склав 21943,60 грн. При цьому максимальний розмір пенсії складає 16380,00 грн. в період з 13.12.2019 року по 30.06.2020 року, 17120,00 грн. в період з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року, 17690,00 грн. в період з 01.12.2020 року по 30.06.2021 року, та 18540,00 грн. в період з 01.07.2021 року по 30.11.2021 року.

Листом №7243-7181/І-02/8-1500/21 від 05.05.2021 року, наданого на звернення позивача про перерахунок йому пенсії з 13.12.2019 року без обмежень заробітної плати та встановленого її максимального (граничного) розміру з розрахунку 90% від суми складових заробітної плати (грошового забезпечення), яка визначена в довідці Прокуратури Одеської області №425, розміщеного на веб-порталі електронних послуг ПФУ, ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивача, що на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії за вислугу років з 13.12.2019 року на підставі довідки Прокуратури Одеської області №425, розмір пенсії перераховано із заробітної плати 36572,66 грн. та її розмір становить 21943,60 грн. (35572,66 грн.* 60%). Також наведено положення Закону України «Про прокуратуру» та вказано, що розмір пенсії до виплати з 13.12.2019 року встановлено на рівні 16380,00 грн., з 01.07.2020 року - 17120,00 грн., з 01.12.2020 року - 17690,00 грн., новий розмір пенсії нараховано на травень поточного року через банківську установу ПАТ КБ «Приватбанк», суму доплати в розмірі 74328,79 грн. за період з 13.12.2019 року по 30.04.2021 року включено до реєстру судових рішень (т.1 а.с.29-30).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Станом на дату призначення позивачу пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, частина перша якої (в редакції чинній на час призначення пенсії) встановлювала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 12 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції чинній на час призначення пенсії) передбачалося, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином, станом на момент призначення позивачу пенсії, Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII було передбачено право осіб, яким призначена пенсія за цим Законом, на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Разом з тим ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VІ від 08.07.2011 року встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», зокрема, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом зменшено максимальний розмір при призначенні пенсії до 80 відсотків місячного заробітку.

В той же час, положення ст.50-1 Закону №1789-ХІІ щодо підстав та порядку перерахунку пенсій прокурорам змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ від 08.07.2011 року не зазнали. Відбулась лише зміна порядкового номеру частин статті, що регламентували вказаний порядок та підстави, так ч.12 та 17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно стали ч.13 та 18.

14.10.2014 року прийнято новий Закон України "Про прокуратуру" №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ, набрав чинності з 15.07.2015 року). Згідно з п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону №1697-VІІ попередній Закон України "Про прокуратуру" із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1 Закону.

Питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури регламентовані ст.86 Закону №1697-VІІ.

У свою чергу, питання перерахунку пенсії у первісній редакції (тобто в редакції прийняття Закону №1697-VII) було врегульовано ч.20 ст.86, якою передбачалось, що, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Отже, первинна редакція ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ та ч.17 (з 01.10.2011 року - ч.18) ст.50-1 Закону №1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Водночас Законом України "Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №76-VІІІ (далі - Закон №76-VІІІ) до ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ та ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ зокрема, внесено зміни та викладено у наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, починаючи з 01.01.2015 року в Україні жоден закон не визначав а ні умов (підстав), а ні порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України "Про прокуратуру".

13.12.2019 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи за конституційними скаргами щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII ухвалив Рішення №7-р(II)/2019, яким: визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

До того ж Конституційний Суд України установив такий порядок виконання цього Рішення:

- ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- ч.20 ст.86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: "20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

У своєму рішенні Конституційний Суд України, зокрема, зазначив, що працівник прокуратури, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, набуває право на отримання пенсії. Пенсійне забезпечення таких працівників здійснюється відповідно до ст.86 Закону.

Відповідно до ч.2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 13.12.2019 року Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", яка набрала законної сили 06.09.2017 року, було підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько-слідчим працівникам.

Таким чином, у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівників органів прокуратури на підставі Постанови КМУ №657 та ухваленням Конституційним Судом України рішення №7-р(ІІ)/2019, позивач набув право на перерахунок пенсії, починаючи з 13.12.2019 року.

Так, Прокуратурою Одеської області ОСОБА_1 видано довідку №425 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, саме відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019 та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», за нормами чинними на 06.09.2017 року за відповідною (прирівняною) посадою - заступник прокурора.

Вирішуючи цей спір суд виходить із того, що право позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 підтверджено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року по справі №420/6413/20, яке набрало законної сили 19.04.2021 року, яким суд зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 13.12.2019 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Одеської області №425 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Предметом спору у даній справі є дії відповідача під час здійснення перерахунку пенсії позивача на виконання рішення суду на підставі довідки Прокуратури Одеської області №425 про розмір заробітної плати за нормами чинними на 06.09.2017 року щодо обмеження пенсії максимальним розміром та застосування відсоткового розміру 60% грошового забезпечення.

Як встановлено судом та вбачається з Рішення про перерахунок пенсії №38 від 20.04.2021 року, відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6413/20 від 17.03.2021 року проведено перерахунок пенсії позивача. Відповідно до вказаного перерахунку: загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 60%; основний розмір пенсії від середнього заробітку -21943,60 грн.; максимальний розмір пенсії - 16380,00 грн. в період з 13.12.2019 року по 30.06.2020 року, 17120,00 грн. в період з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року, 17690,00 грн. в період з 01.12.2020 року по 30.06.2021 року, та 18540,00 грн. в період з 01.07.2021 року по 30.11.2021 року.

Згідно з ч.2 ст.86 Закону №1697-VII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.15 ст.86 Закону №1697-VII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Вищевказані норми неконституційними не визнавались.

Таким чином, відповідно до діючого Закону України «Про прокуратуру» позивач має право на здійснення перерахунку пенсії на рівні заробітної плати працівника на відповідній посаді в прокуратурі (ч.20 ст.86), в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати (ч.2 ст.86), але не більше десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність (ч.15 ст.86).

При цьому суд зауважує, що визначення відсотку розміру пенсії позивача на підставі норм Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ не призводить до порушення ст.22 Конституції України, оскільки розмір пенсії, на який має право позивач згідно норм Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Також Європейський суд з прав людини зазначив в ухвалі від 03 червня 2014 року про оголошення заяви ОСОБА_2 неприйнятною, що <…> законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах «Аррас та інші проти Італії» (Arras and Others v. Italy), заява №17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року).

На думку суду можливість застосування норми ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII, яка втратила чинність станом на дату видачі довідки та проведення перерахунку, на виконання норм чинного Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII не є допустимим.

Крім того, суд враховує сформовану практику Конституційного Суду України стосовно запровадження, шляхом прийняття законів, нових механізмів перерозподілу Державного бюджету України та використання бюджету Пенсійного фонду України у соціальній сфері, спрямованих на досягнення розумного балансу між інтересами окремих осіб, суспільства та держави.

Так, у Рішенні №20-рп/2008 від 08.10.2008 року (пункт 5), Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

У Рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011 року (пункт 2.1), Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Конституційний Суд України у рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року визначив, що однією з ознак України, як соціальної держави, є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В даному рішенні Конституційний Суд спирається на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

У Рішенні Конституційного Суду №5-р/2018 від 22.05.2018 року зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права». Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення частини 3 статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто, у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства.

Таким чином, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, при перерахунку призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.01.2021 року по справі №640/1744/20.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, звуження права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення не відбулося, оскільки внаслідок перерахунку пенсії позивачу, не відбулось зменшення її розміру, що виключає можливість погіршення становища позивача з огляду на застосування до нього чинних положень ст.86 Закону №1697-VII.

Таким чином суд доходить висновку, що відповідачем правомірно застосовано відсоток розміру пенсії передбачений Законом України «Про прокуратуру» №1697-VІІ при здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 13.12.2019 року на підставі довідки Прокуратури Одеської області №425, виданої на підставі ст.81, 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Щодо правомірності обмеження пенсії за вислугу років ОСОБА_1 максимальним розміром, що становить десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає таке.

За правилами ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч.3 ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Так само, ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-VI визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічна норма передбачена і абзацом 6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII, про що зазначалося вище.

Разом з тим, п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом, виплата пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин 2 та 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії, встановленому цим Законом.

З аналізу норм абзаців 1, 2 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI вбачається, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень ст.2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом, тобто до 01.10.2011 року, та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.

Таким чином, наведені в п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки їх дія розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями.

При цьому в Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 року по справі №826/11471/18 зроблено висновок, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, п.2 розділу ІІ Закону №3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

При цьому норми п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Та, норми ст.2 Закону №3668-VI кореспондуються з положеннями ч.3 ст.85 Закону №1788-XII, абзацу 6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII та ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (втратила чинність), неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Таким чином можливо зробити висновок, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, зокрема Закону України «Про прокуратуру», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ч.1 ст.2 Закону №3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 24.06.2020 року по справі №580/234/19; від 05.11.2020 року по справі №440/2423/19.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд враховує, що у постанові по справі №580/234/19 від 24.06.2020 року Верховний Суд відступив від правової позиції викладеної раніше у постанові по справі №360/1428/17 від 12.11.2019 року, в якій саме і було зроблено висновок, що норми законів стосовно встановлення максимального розміру пенсії у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність, а також щодо тимчасового обмеження по 31.12.2017 року розміру пенсії розміром 10740,00 гривень, введені у дію Законом України №911-VIII від 24.12.2015 року, та дані обмеження поширюються лише на пенсії, призначені після 01.01.2016 року.

Також Верховний Суд по справі №580/234/19 вказав, що норму п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI. В даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 р. (у справі за заявою Великода проти України) підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, на момент проведення перерахунку пенсії позивача, наведеними вище положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими для застосування органами Пенсійного фонду України. З огляду на наведене, у відповідача відсутні законні підстави для здійснення виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до ст.50-1 Закону №1789-XII, оскільки положення цієї статті втратили чинність.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області правомірно здійснено обмеження пенсії позивача до максимального розміру.

При цьому, суд не враховує посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України у справі №1-38/2016 від 20.12.2016 року №7-рп/2016, оскільки вказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII зі змінами (щодо обмеження пенсії максимальним розміром). Водночас позивач отримує пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а не Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Відповідач - Пенсійний фонд України (01601, м. Київ-14, вул. Бастіонна, 9, ).

Суддя Іванов Е.А.

.