Справа № 520/15727/21
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"05" жовтня 2021 р. № 520/15727/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Савон О.Ю.

представника позивача - Замніус А.Ю.,

представника відповідача - Коваленко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9,м. Київ,01001), Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057)
про визнання протиправним та скасування рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Висновок про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Вірменії ОСОБА_2 від 12.04.2021, складений ГУ ДМС України в Харківській області.

2. Визнати протиправним та скасувати п.15 наказу Державної міграційної служби України № 93 від 04.06.2021 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині, що стосується громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в сумі 908 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що Висновок про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Вірменії ОСОБА_2 від 12.04.2021, складений ГУ ДМС України в Харківській області та п.15 наказу Державної міграційної служби України № 93 від 04.06.2021 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині, що стосується громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів в судове засідання з`явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що оскаржувані позивачем Висновок про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Вірменії ОСОБА_2 від 12.04.2021, складений ГУ ДМС України в Харківській області та п.15 наказу Державної міграційної служби України № 93 від 04.06.2021 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині, що стосується громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є законними та такими, що винесені в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи № 151458 у 2001 році громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_3 прибула до м. Харкова до свого брата - гр. України ОСОБА_4 , який документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 08.10.1998 МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області.

28.08.2001 гр. ОСОБА_3 звернулась до ВГП та ІС УМВС України в Харківській області з клопотанням щодо оформлення посвідки на постійне проживання разом з чоловіком - гр. Республіки Вірменя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.09.2001 рішенням ВГП та ІС УМВС України в Харківській області на підставі п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців» громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було дозволено постійне проживання на території України та документовано тимчасовими посвідками.

28.01.2010 УГІРФО ГУМВС України в Харківській області документовано гр. Республіки Вірменія ОСОБА_2 посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , терміном дії безстроково, у зв`язку із втратою попередньої посвідки.

В ході перевірки відповідачем було встановлено, що на момент подачі вищевказаними іноземцями заяви про отримання посвідки на постійне проживання 28.02.2001 набув чинності Закону України «Про імміграцію» (з 07.08.2001), яким регулювались питання імміграції.

12.04.2021 року за результатами перевірки було складено висновок про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Вірменії ОСОБА_2 від 12.04.2021, складений ГУ ДМС України в Харківській області, в якому було зазначено про наявність порушень процедури видачі посвідки на постійне проживання та запропоновано прийняти рішення про визнання її недійсною.

04.06.2021 року наказом Державної міграційної служби України № 93 визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 28.01.2020 року, видану УГІРФО ГУМВС України в Харківській області.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу набуття іноземцем права постійного проживання в Україні регламентовані, зокрема, приписами Закону України від 07.06.2001р. №2491-III "Про імміграцію" та деталізовані нормами Порядку №321.

Так, за визначенням ст.1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

У розумінні ст.1 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Як то передбачено п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою на імміграцію надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Вказана норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при скасуванні дозволу на імміграцію та не передбачає випадків скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Так, при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні уповноваженим органом було здійснено перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив, у зв`язку з чим 28.09.2001 рішенням ВГП та ІС УМВС України в Харківській області на підставі п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців» громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було дозволено постійне проживання на території України та документовано тимчасовими посвідками та 28.01.2010 УГІРФО ГУМВС України в Харківській області документовано позивача - гр. Республіки Вірменія ОСОБА_2 посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , терміном дії безстроково, у зв`язку із втратою попередньої посвідки.

Таким чином суд дійшов висновку, що посилання відповідачів, що на те, що позивач документований посвідкою на постійне проживання з порушенням чинного законодавства України є необґрунтованими.

В наказі Державної міграційної служби України № 93 від 04.06.2021 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині, що стосується громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не наведено жодних посилань на обставини, які б підтверджували обґрунтованість скасування посвідки на постійне проживання відповідно до вимог діючого законодавства.

Крім того, при розгляді зазначеної справи судом враховано, що на підставі посвідки на постійне проживання позивач тривалий час проживає на території України.

При розгляді питання щодо підстав прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні, суд також вважає за необхідне зазначити, що перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для встановлення його правового статусу.

Так, відповідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що п.15 наказу Державної міграційної служби України № 93 від 04.06.2021 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині, що стосується громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято всупереч приписів чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд також вважає за необхідне застосувати положення ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні Кlаss та інші проти Німеччини від 06 вересня 1978 року (п. 67), ефективність засобу юридичного захисту у значенні статті 13 ЄКПЛ не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Крім того, орган, що згадується в цій статті, не обов`язково має бути судовим. Однак, при визначенні того, чи є звернення до нього ефективним засобом юридичного захисту мають враховуватися його повноваження і процесуальні гарантії, які він забезпечує.

Під визначенням терміну процесуальні гарантії вважається, зокрема, право бути вислуханим компетентним органом під час проведення процедури, що передувала оскаржуваному рішенню.

Право особи на безпосередню участь у проведенні процедури про скасування дозволу на імміграцію в Україну гарантовано національним законодавством України, а саме: п.23 Порядку №1983.

Громадянин країни, якого стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинен мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному орані, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.

Відповідачем до суду не надано доказів того, що за весь час проживання в Україні позивачем порушено чинне законодавство України, в тому числі Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", або вчинено злочин.

На підставі викладених обставин, суд доходить висновку, що оскаржувані Висновок про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Вірменії ОСОБА_2 від 12.04.2021, складений ГУ ДМС України в Харківській області та п.15 наказу Державної міграційної служби України № 93 від 04.06.2021 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині, що стосується громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 порушують права позивача на постійне проживання в Україні та його права і законні інтереси як іноземця та породжують негативні наслідки для нього.

Такими наслідками відповідно до ст.13 Закону України "Про імміграцію" є обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа яка не виїхала протягом місяця підлягає видворенню в порядку передбаченому законодавством. Крім того, згідно зі ст. 14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Таким чином, відповідачами, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли. Скасування посвідки на постійне проживання в Україні без врахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивача, оскільки він мав передбачені законом підстави на отримання такої посвідки.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень не виконали покладених на них частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок та не довели юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення оскаржуваних Висновоку про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Вірменії ОСОБА_2 від 12.04.2021, складений ГУ ДМС України в Харківській області та п.15 наказу Державної міграційної служби України № 93 від 04.06.2021 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині, що стосується громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9,м. Київ,01001), Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити в повному обсязі.

Скасувати Висновок про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Вірменії ОСОБА_2 від 12.04.2021, складений Головний управлінням ДМС України в Харківській області.

Скасувати п.15 наказу Державної міграційної служби України № 93 від 04.06.2021 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» в частині, що стосується громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДМС України в Харківській області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 908 (девятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 жовтня 2021 року.

Суддя Спірідонов М.О.