Справа № 520/7433/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 р.Справа № 520/7433/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 04.06.21 року по справі № 520/7433/21

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України , Міністерства охорони здоров`я України

про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, що подана після подання адміністративного позову, в якій просить суд забезпечити позов наступним шляхом:

- зупинити дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти»;

- заборонити Міністерству охорони здоров`я України вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету вирішення спору по суті та набрання рішення суду законної сили;

- заборони Кабінету Міністрів України приймати будь-які акти, спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету до вирішення спору по суті та набрання рішення суду законної сили;

- заборонити органам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», вчиняти будь які реєстраційні дії, у тому числі, але не виключно внесення відомостей та/або внесення змін до записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо створення, припинення, реорганізації, ліквідації Харківської медичної академії післядипломної освіти.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначила, що, перебуваючи в трудових відносинах з Харківською медичною академією післядипломної освіти, не погоджується з розпорядженням № 103-р "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти", яким Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства охорони здоров`я України щодо реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету, що має намір оскаржувати шляхом подання відповідної позовної заяви. Заявник вважає, що оскаржуване розпорядженням № 103-р безпосередньо стосується його прав та законних інтересів, оскільки врегульовує питання подальшої діяльності закладу освіти, з яким останній перебуває в трудових відносинах, чим суттєво змінює істотні умови праці позивача. Вчинення будь-яких дій на реалізацію оскаржуваного розпорядження КМУ поставить позивача у явно менш сприятливе становище, оскільки таким чином позивач буде звільнений з Харківської медичної академії післядипломної освіти. Зокрема, позивач посилається на те, що в оспорюваному розпорядженні вже вирішено питання про переведення студентів Харківської медичної академії післядипломної освіти, що є прямим порушенням свободи вибору місця навчання студентів та суттєве погіршення умов навчання та отримання відповідного диплому. Також, позивач посилається на те, що погодження питання щодо реорганізації державних установ з первинною профспілковою організацією є обов`язковим у відповідності до вимог законодавства. Отже, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки фактична реалізація оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України № 103-р за час розгляду адміністративної справи призведе до того, що у випадку задоволення позовних вимог та скасування вказаного розпорядження, повернення Харківської медичної академії післядипломної освіти його майна буде значно ускладненим, переведення та звільнення працівників будуть незаконними, а отже, доведеться докласти значних зусиль та понести витрати для повторного переведення та поновлення відповідних працівників на посадах.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021р. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, що подана після подання адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р задоволено частково. Заборонено Міністерству охорони здоров`я України вчиняти дії на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р, що спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету, до вирішення спору по суті та набрання рішення суду законної сили. Заборонено органам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії, спрямовані на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р. В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Міністерством охорони здоров`я України подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає зазначену ухвалу такою, що прийнята на підставі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а отже такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що висновки суду першої інстанції є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать правовим засадам інституту забезпечення адміністративного позову з огляду на таке. Посилається на постанови Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17 від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18. Зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення ухвали про забезпечення позову, що оскаржується, не було надано оцінки тому, що статтею 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», визначено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України. Зазначає, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р не є нормативно-правовим актом, не має важливого суспільного значення і не стосуються прав та обов`язків громадян, а також не передбачає надання пільг, переваг окремим суб`єктам господарювання, делегування функцій, повноважень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, зокрема, організаціям недержавної форми власності, оскільки це управлінське (організаційно-розпорядче) рішення щодо управління державним майном, отже його проект не потребував громадського об говорення. На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 про забезпечення адміністративного позову у справі № 520/7433', та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 520/7433/21 залишити без задоволення.

Також не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Кабінетом Міністрів України подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 по справі 520/7433/21, якою частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову, прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права, висновки викладені в ухвалі суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що наведені ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову доводи ґрунтуються лише на припущеннях та переконаннях заявника, а доказів на підтвердження настання негативних наслідків заявник не надає. Позивачем взагалі не доведено, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір, оскільки, ним не надано жодного доказу на підтвердження того, що такий спір існує, більш того, він взагалі не є учасником тих відносин, які виникли між державним органом (Міністерством охорони здоров`я України) та Кабінетом Міністрів України. Посилається на рішення Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 462/3516/17, постанови Верховного Суду від 20.02.2020 № 260/798/19, від 30.01.2020 № 520/1094/19, від 28.03.2019 по справі №755/3495/16. В порушення вимог чинного законодавства, в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 не наведено жодних обґрунтованих мотивів з яких виходив суд задовольняючи заяву про забезпечення позову, також, не міститься жодного посилання на відповідні докази, які б давали підстави вважати, що невжиття таких заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Крім того, в ухвалі не наведено очевидних ознак протиправності рішень чи дій з боку Кабінету Міністрів України або Міністерства охорони здоров`я України. Посилається на те, що забороняючи Міністерству охорони здоров`я України та органам державної реєстрації вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету , а також, вчиняти реєстраційні дії, спрямовані на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р призводить до фактичного вирішення спору по суті, адже така заборона буде наслідком скасування оскаржуваного розпорядження. З огляду на викладене просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 по справі № 520/7433/21 в частині задоволення заяви про забезпечення позову та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивачем ухвалу суду першої інстанції не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він має намір звернувся до суду, оскільки, невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, так як позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені частини другої статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У статті 151 КАС України визначено виключний перелік видів забезпечення позову. Позов може бути забезпечено, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 151 КАС України) та забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору (пункт 4 частини першої статті 151 КАС України).

За змістом частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом: 1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії; <…> 5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Судом встановлено, що 08.02.2021 року Кабінетом Міністрів Україні (далі - КМУ) прийнято розпорядження №103-р "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти", яким КМУ погодився з пропозицією Міністерства охорони здоров`я України (МОЗ України) щодо реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету .

Не погодившись із вказаним розпорядженням, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, з урахуванням поданої 03.06.2021 уточненої позовної заяви, до Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване розпорядження безпосередньо стосується прав та законних інтересів позивача, оскільки врегульовує питання подальшої діяльності закладу освіти, з яким останній перебуває в трудових відносинах.

Колегія суддів зауважує, що обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову фактично спрямований на те, щоб Міністерство охорони здоров`я України не виконувало розпорядження Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2021 № 103-р "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти", а органи державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державні реєстратори юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державні реєстратори органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора в розумінні Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не вчиняли реєстраційні дії, спрямовані на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р.

Однак, колегія суддів вважає, що у розумінні наведених приписів частини третьої статті 151 КАС України за описаної правової ситуації судова заборона на вжиття заявлених заходів не може бути застосована, оскільки фактично призводить до зупинення виконання вищевказаного Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2021 № 103-р "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти".

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 640/6177/19 та від 18.03.2020 у справі № 640/5674/19.

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом заборони Міністерству охорони здоров`я України вчиняти дії на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р, що спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету та заборони органам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії, спрямовані на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р. є передчасними та такими, що зроблені без належної оцінки співмірності застосованих заходів забезпечення позову із позовними вимогами та відповідності їх меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вищевказана заборона Міністерству охорони здоров`я України вчиняти дії на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р, що спрямовані на проведення реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету та заборона органам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії, спрямовані на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 08.02.2021 № 103-р. зумовить виникнення невиправданого судового втручання у діяльність державної установи, що, у свою чергу, йде у розріз з метою інституту забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів зазначає, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів. Акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів.

Також колегія суддів зазначає, що в силу припису п. 1 ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Тобто, безпосередньо положеннями процесуальних норм передбачено заборону суду забезпечувати позов шляхом зупинення дії актів Кабінету Міністрів України.

Таким чином суд першої інстанції застосувавши вищезазначені заборони зупинив дію акту Кабінету Міністрів України для певного кола осіб, що не відповідає положенням п. 1 ч. 3 ст. 151 КАС України

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Колегія суддів при вирішенні даного питання спору враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 28 березня 2020 року у справі №800/521/17 (провадження 11-114заі18), а саме: «позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин».

Тобто, сама лише незгода позивача із діями/рішеннями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Доводи позивача зводяться до порушення відповідачем чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення та становлять предмет доказування, який має досліджуватись під час розгляду справи.

При цьому, в контексті наведеного, надаючи оцінку доводам позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення у даній справі, бо інакше для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, колегія суддів зазначає, що для відновлення прав позивача в такому випадку законодавством передбачені конкретні механізми, зокрема, оскарження рішення керівника про звільнення (у разі якщо таке буде прийнято) в судовому порядку. Тобто, очевидно, судовий процес з приводу скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді не може вважатися заходом, який забере у позивача значні зусилля та витрати у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 150 КАС України.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість застосування визначеного позивачем способу забезпечення позову, на який, окрім зазначеного, згідно з пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС встановлено заборону.

Отже, враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції приписів статті 150 та 151 КАС України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, а відтак вона підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 по справі № 520/7433/21 скасувати.

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 11.10.2021 року