Справа № 160/1366/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/1366/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 р. (суддя Кальник В.В.) в справі № 160/1366/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України (далі ГУ НГУ) про визнання протиправними дій - рішення про відмову комісії щодо виплати одноразової грошової допомоги у раз загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року, про виплату йому одноразової грошової допомоги за встановлені 10% втрати професійної працездатності на підставі поданих документів; зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із частковою втратою працездатності на підставі поданої заяви та документів від 27.07.2020 відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, в розмірі 14 714,00 грн.; зобов`язання призначити та виплатити компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправним та скасоване рішення комісії Головного управління Національної гвардії України, викладене в протоколі № 400/975, затвердженому 23.09.2020 року т.в.о. командувача Національної гвардії України генералом-лейтенантом ОСОБА_2 , про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за встановлені 10% втрати професійної працездатності на підставі поданих документів; зобов`язано Головне управління Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з частковою втратою працездатності на підставі поданої заяви та документів від 27.07.2020 року відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної гвардії України понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати з підстав незаконності та необґрунтованості, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до документів позивача захворювання, яке спричинило втрату професіональної працездатності, пов`язане з проходженням військової служби, тоді як підставою для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пп. 7 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є отримання відповідного захворювання під час виконання обов`язків військової служби. Проте в довідці АГ № 000056 від 10.02.2020 р. міститься посилання на отримання захворювання у період проходження військової служби, однак не зазначено, що воно пов`язане з виконанням службових обов`язків. При цьому поняття «під час проходження військової служби» та «під час виконання обов`язків військової служби» законом не ототожнені, а чинне законодавство не містить визначення таких понять. Проходження військової служби можливе і під час усунення від виконання службових обов`язків, перебування у відпустці, у вихідні дні, та не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Оскільки військово-лікарською експертизою у позивача встановлено наявність захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а не отриманого під час виконання ним обов`язків військової служби, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги. На думку апелянта, суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти будь-яке рішення та не може втручатися у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 04.06.1993 року по 21.10.1994 року в Збройних Силах України, з 13.01.1995 року по 13.01.2020 року - у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

07.05.2015 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 13.01.2020 № 7 визначено: припинити контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: старшого прапорщика ОСОБА_1 (Г-011119), який здав справи і обов`язки за посадою музиканта - концертмейстера оркестру, та звільненого відповідно до пункту два підпункту «а» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби в запас наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 09.01.2020 № 1 о/с у зв`язку із закінченням строку контракту з правом носіння військової форми одягу 13.01.2020, та для взяття на військовий облік направити до Покровсько-Тернівського РТЦК та СП Дніпропетровської області; згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 № 200, виплатити: премію за особистий внесок у загальні результати служби з 01 по 13 січня 2020 року у розмірі 135 відсотків посадового окладу; грошову компенсацію за невикористані 84 календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; вислуга років станом на 13.01.2020 становить: час служби в календарному обчисленні - 26 років 04 місяці 18 днів, час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 02 роки 11 місяців 14 днів.

Згідно із свідоцтвом про хворобу від 21.12.2019 № 89 гарнізонною медичною (військово-лікарською) комісією Державної лікарні МВС України в місті Кривий Ріг за направленням командира військової частини НОМЕР_1 здійснено медичний огляд ОСОБА_1 та встановлено, що захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

У пункті 13 вказаного свідоцтва «Постанова військово-лікарської комісії про придатність до військової служби: на підставі статті: 53 "в", 52 "г", 23 "г", 64 "г" графи ІІ Розкладу хвороб і фізичних вад наказу МО від 14.08.2008 № 402" зазначено: «Обмежено придатний до військової служби».

У зв`язку зі встановленням страхового випадку згідно зі свідоцтвом від 21.12.2019 року №89 на підставі акту огляду МСЕК №276, 10.02.2020 року Обласною МСЕК № 2 (м. Кривий Ріг) видано позивачу довідку серії АГ № 0000556 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, відповідно до якої медико-соціальною експертною комісією встановлено 10 відсотків втрати професійної працездатності.

11.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, до якої додані документи: копія свідоцтва про хворобу від 21.12.2019; серії АГ № 0000556 від 10.02.2020; копія паспорта; копія коду; довідка банку.

09.12.2020 року представнику позивача вручено відповідь командира в/ч НОМЕР_1 НГУ за вих. №6/11/32-1805 від 27.11.2020 року з копією протоколу комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01.01.2014 року, № 400/975 щодо колишнього військовослужбовця частини ОСОБА_1 , згідно з якою позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності.

В протоколі № 400/975, затвердженому 23.09.2020 року т.в.о. командувача Національної гвардії України генералом-лейтенантом ОСОБА_2 , вказано, що комісія дійшла висновку про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності через те, що надіслані документи не підтверджують факт втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби.

Застосувавши правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах у справах №803/1093/16, №750/5074/17, суд першої інстанції вважав, що проходження військової служби і виконання обов`язків військової служби є складовими визначення «військова служба» і свого роду є тотожними поняттями. При цьому проходження військової служби - є терміном що визначає показник перебування особи в часі, а виконання обов`язків військової служби - є терміном, що визначає певні дії особи. Виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби. Тобто, визначення «під час проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби, тому дійшов висновку про неправомірність висновків відповідача щодо непідтвердження наданими позивачем документами обставин отримання останнім захворювання, та за його наслідками часткової втрати працездатності під час виконання ним обов`язків військової служби.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про відмову комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у раз загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року, ОСОБА_1 за встановлені 10% втрати професійної працездатності на підставі поданих документів, а також про обґрунтованість вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із частковою втратою працездатності на підставі поданої заяви та документів від 27.07.2020 року.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав на відсутність у суду повноважень розраховувати суму одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки відповідні повноваження покладені на Головне управління Національної гвардії України.

Оскільки станом на день прийняття рішення призначення допомоги не відбулось, суд першої інстанції вважав, що вимога щодо виплати конкретної суми є передчасною та не підлягає задоволенню.

Також суд першої інстанції, враховуючи рівень складності саме цієї справи, заявлені позовні вимоги та їх співвідношення із заявленим розміром судових витрат, вважав заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, та, з урахуванням часткового задоволення позову, вважав достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 1 000,00 грн.

Здійснюючи апеляційний перегляд в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, а з 13.01.1995 р. по 13.01.2020 р. у складі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, має статус учасника бойових дій.

Згідно із свідоцтвом про хворобу від 21.12.2019 р. № 89, виданим гарнізонною медичною (військово-лікарською) комісією Державної лікарні МВС України в місті Кривий Ріг, встановлено, що захворювання, наявне у ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане з проходженням військової служби, на підставі статті: 53 «в», 52 «г», 23 «г», 64 «г» графи ІІ Розкладу хвороб і фізичних вад наказу Міністерства оборони від 14.08.2008 р. № 402, визнаний обмежено придатним до військової служби.

Відповідно до довідки серії АГ № 0000556, виданої на підставі акту огляду МСЕК №276 10.02.2020 р. обласної МСЕК № 2 (м. Кривий Ріг) ОСОБА_1 встановлено 10 відсотків втрати професійної працездатності.

ОСОБА_1 11.02.2020 р. звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, до якої додані відповідні документи.

За результатами розгляду заяви військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України повернуто документи без направлення до Головного управління Національної гвардії України у зв`язку з тим, що згідно абзацу 2 пункту 7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, одноразова грошова допомога виплачується у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму, або каліцтво), захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; у документах, наданих позивачем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, відсутні акти та довідки, що підтверджують факт отримання поранення, травми або каліцтва, захворювання під час виконання обов`язків військової служби

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 р. в справі № 160/3511/20, яке набрало законної сили 12.08.2020 р., визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо повернення ОСОБА_1 заяви від 11.02.2020 та доданих до неї документів для усунення недоліків без направлення до Головного управління Національної гвардії України; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненаправлення до Головного управління Національної гвардії України висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до заяви від 11.02.2020 та доданих до неї документів.

Протоколом № 400/975, затвердженим 23.09.2020 р. т.в.о. командувача Національної гвардії України, відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з частковою втратою працездатності через те, що надіслані документи не підтверджують факт утрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Згідно з пунктом 2 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 975 у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

За змістом абзацу четвертого пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Спірним в цій справі є питання наявності у позивача права на призначення одноразової грошової допомоги внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у разі не зазначення у свідоцтві про хворобу, що таке захворювання отримане під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частинами першою третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У розумінні частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу та осіб офіцерського складу є видом військової служби (частина четверта статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Пунктом 2 Порядку №975 передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Системний аналіз приведених вище норм права на нормативно-правових актів діє підстави для висновку, що проходження військової служби і виконання обов`язків військової служби є складовими визначення «військова служба» і в певній мірі тотожними поняттями.

При цьому проходження військової служби - є терміном що визначає показник перебування особи в часі, а виконання обов`язків військової служби - є терміном, що визначає певні дії особи.

Також суд акцентує увагу на тому, що виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби. Тобто, визначення «під час проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справах №803/1093/16, №750/5074/17.

Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Також є обґрунтованим обраний позивачем спосіб захисту порушеного права зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з частковою втратою працездатності на підставі поданої ним заяви та документів від 27.07.2020 року відповідно до Порядку № 975.

При цьому суд у спростування доводів апелянта, що прийнявши таке рішення, суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження відповідача, зазначає, що у контексті спірних правовідносини є правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За приписами статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, рішення про відмову у призначенні якої визнано судовим рішенням протиправним, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказане рішення не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскарженого рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржене в апеляційному порядку, тому судом не переглядається.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 р. в справі № 160/1366/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 р. в справі № 160/1366/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 06.10.2021 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 06.10.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко