Справа № 280/4044/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 280/4044/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року (суддя 1-ї інстанції Лазаренко М.С.) у справі №280/4044/21 за позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, третя особа: ОСОБА_2 , в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача по не складанню протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.184 КУпАП відносно ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути матеріали адміністративної справи у відношенні ОСОБА_2 .

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, та взагалі не підлягає судовому розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду у справі до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність порушення прав позивача внаслідок бездіяльності органу опіки і піклування, адже вчинення протиправної поведінки зі сторони батька дитини і протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невжиття заходів визначених законом порушує безпосередньо права матері дитини, як потерпілої особи. Таким чином, винесена ухвала суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі є безпідставною.

Від відповідача та третьої особи надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні просять залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін як законну та обґрунтовану.

У поданих пояснення до апеляційної скарги третя особа ОСОБА_2 вказує, що позивач зловживає процесуальними правами, подає завідомо безпідставний позов за відсутності предмету спору.

Сторони повідомлені про день розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 30.09.2019 « 456р «Про надання права ОСОБА_1 зустрічатися з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » надано право позивачу зустрічатися зі своєю малолітньою донькою, яка мешкає з батьком ОСОБА_2 , за попередньою домовленістю сторін кожну суботу та неділю місяця з 9.00 до 12.00, з урахуванням здоров`я дитини к присутності батька ОСОБА_2 . Внаслідок не допуску зі сторони батька дитини до побачень з матір`ю, позивач у справі звернулась до органу опіки і піклування із заявою про можливість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, додавши до заяви докази, які підтверджують наявність події адміністративного правопорушення, а саме матеріали складені посадовими особами поліції, фото та відео матеріали, смс -листування.

Листом від 12.04.2021 №В-290-377 «Про вжиття заходів» Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району повідомлено позивача, що за результатами з`ясування всіх обставин справи, станом на 09.04.2021 відсутні правові підстави для складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по факту невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача по не складанню протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.184 КУпАП відносно ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача повторно розглянути матеріали адміністративної справи у відношенні ОСОБА_2 .

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності органу опіки та піклування та зобов`язання скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно іншої особи, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права позивача. При цьому, дії (бездіяльність) відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для позивача та не порушують його права, а тому вони окремо не оскаржуються. Таким чином, позовні вимоги не є справою адміністративної юрисдикції у зв`язку з чим, спір не належить розглядати як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 2 ч.1 ст.4 КАС України передбачає, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Водночас відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб саме у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням владно-управлінських дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Разом з тим, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до відповідальності, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи №712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Стосовно «порушеного права» за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес».

Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження по даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, в зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі №280/4044/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак