Справа № 420/2701/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/2701/20
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, 3-ті особи: Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними дії та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся із позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області (далі ДВС), 3-ті особи - Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання протиправними дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження в ВП №56852779 по примусовому виконанню виконавчого листа №815/6667/17 від 01 жовтня 2018 року, виданого 05 липня 2018 року Одеським окружним адміністративним судом, та зобов`язання відновити вказане провадження.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року - скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гортолум В.С. про закінчення виконавчого провадження ВП№56852779 від 01.10.2018 року.

Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. сплачений за квитанцією №ПН55 від 10.04.2020 року.

Повернуто через Управління державної казначейської служби України в м. Одесі Одеської області ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1261,20 грн. за квитанцією №ПН55 від 10.04.2020 року за подання адміністративного позову у справі №420/2701/20.

26 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про повернення судового збору у розмірі 2102,00 грн., сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року, оскільки його апеляційну скаргу було задоволено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви суд першої інстанції послався на те, що ані нормами КАС України, ані Законом України «Про судовий збір» не передбачено повернення судом першої інстанції, сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги, розгляд якої відбувся судом апеляційної інстанції.

17 лютого 2021 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про повернення судового збору у розмірі 2102,00 грн., надміру сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення надміру сплаченого судового збору - залишено без задоволення, з огляду на відсутність факту сплати судового збору в більшому розмірі, ніж це передбачено Законом.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив на тому, що 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в обґрунтування якої заявник вказував, що судом апеляційної інстанції, при прийнятті постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року (за результатом апеляційного оскарження ухвали про без розгляду), не вирішено питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного МУМЮ (м. Одеса) судових витрат. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні вказаної заяви про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, не приймаючи при цьому рішення по суті позовних вимог.

24 березня 2021 року ОСОБА_1 подав до Одеського окружного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року щодо розподілу судових витрат понесених під час оскарження ухвали від 10 червня 2020 року про залишення без розгляду його позову та стягнення з відповідача на його користь судового збору у сумі 2102, 00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено та акцентовано увагу на тому, що в межах провадження в суді першої інстанції, Одеським окружним адміністративним судом від 28 вересня 2020 року вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

19 квітня 2021 року ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат понесених під час оскарження ухвали від 10 червня 2020 року про залишення без розгляду його позову та стягнення з відповідача на його користь судового збору у сумі 2102, 00 грн.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення - залишено без задоволення.

Роз`яснено заявникові, що оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року було вирішено спір по суті та задоволено позов ОСОБА_1 , тому саме вказаний суд, а не суд апеляційної інстанції, який залишив рішення від 28 вересня 2020 року без змін, повинен був вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, щодо стягнення судового збору.

01 липня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , подав до Одеського окружного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового рішення до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року щодо розподілу судових витрат та стягнення з відповідача на його користь судового збору у сумі 2102, 00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - повернуто без розгляду, на підставі ч.2 ст. 168 КАС України, як очевидно безпідставну та необґрунтовану.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року про відмову у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначав про помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, з огляду на те, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року, а тому судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги на ухвалу суду мав би бути включений у розподіл судовий витрат під час ухвалення Одеським окружним адміністративним судом рішення по суті спору, зокрема рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року.

Відповідач, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Глава 8 КАС України «Судові витрати» встановлює склад судових витрат та регулює, втому числі, порядок розподілу судових витрат.

Так, ст. 132 КАС України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені статтею 244 КАС України. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.

Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).

Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Частина перша статті 252 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 252 КАС України.

Частиною 3 статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що питання розподілу судових витрат вирішується судом, який закінчив розгляд справи по суті та ухвалив судове рішення.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено та визнано протиправною та скасовано оскаржувану постанову головного державного виконавця.

При цьому, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. та повернуто ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1261,20 грн. за подання адміністративного позову у справі №420/2701/20.

Втім, питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем під час оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року про залишення позову без розгляду, а саме: сплаченого судового збору в розмірі 2102,00 грн., судом вирішено не було.

Згідно наявної в матеріалах справи квитанції № 0.0. від 19.06.2020 року позивач через відділення АТ «Приватбанк» сплатив судовий збір в сумі 2102,00 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 10 червня 2020 року.

За таких обставин, суд першої інстанції мав би включити цей судовий збір у розподіл судових витрат під час ухвалення рішення по суті спору або прийняти додаткову постанову щодо розподілу судові витрат шляхом стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо визнання заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення безпідставною та повернення її без розгляду.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на тому, що згідно ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується..

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно із ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при постановленні ухвали суду що призвело не неправильного вирішення питання, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2021 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу до закінчення апеляційного розгляду, однак враховуючи, що скаргу задоволено, підстави для стягнення судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 320, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, 3-ті особи: Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними дії та скасування постанови скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 07.10.2021 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.