Справа № 826/9693/13-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 жовтня 2021 року

Київ

справа №826/9693/13-а

адміністративне провадження №К/9901/1872/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів: Коваленко Н.В., Берназюка Я.О., Желєзного І.В. від участі у розгляді справи №826/9693/13-а за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглядається касаційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , особа, яка приєдналася до касаційної скарги - ОСОБА_11 , на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди.

06.10.2021 до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід від участі у розгляді цієї справи суддів Коваленко Н.В., Берназюка Я.О., Желєзного І.В.

На думку заявника, вищевказані судді Верховного Суду в порушення вимог частини другої статті 119 Кодексу адміністративного судочинства України не розглянули справу упродовж строку, встановленого процесуальним законом.

Заявник також стверджує про порушення, на його думку, суддею-доповідачем приписів частини четвертої статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вважає, що оскільки у суді касаційної інстанції передбачено розгляд справи саме колегією суддів, то й постановлення суддею Коваленко Н.В. одноособової ухвали від 19.12.2020 про прийняття справи до провадження породжує сумнів у законності цього судового рішення.

Підстави для відводу суддів обґрунтовані й фактом незаконного, на думку заявника, поновлення провадження у цій справі Верховним Судом з власної ініціативи. Такі дії заявник вважає також неправомірними, оскільки, на його переконання, вони виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, вчинені з порушення прав учасників справи і норм процесуального права, зокрема, статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заявник наполягає, що після закінчення встановленого процесуальним законом шестидесятиденого строку для розгляду касаційної скарги колегія суддів у складі суддів: Коваленко Н.В., Берназюка Я.О., Желєзного І.В., втратили свої повноваження стосовно розгляду цієї справи, а також втратили довіру до них з боку учасників справи, оскільки проявили нездатність справедливо, безсторонньо і своєчасно розглядати і вирішувати цю справу з дотриманням засад і правил судочинства, дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки судді з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечувати впевненість суспільства в чесності та непідкупності суддів, виявляти повагу до учасників процесу.

Окрім цього, ОСОБА_1 наполягає, що такі дії суддів мають ознаки вчинення кримінального злочину, передбаченого статтями 364, 382 Кримінального кодексу України, а дії головуючої судді у цій справі підпадають під ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом).

Вирішуючи вищезазначену заяву, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Верховний Суд наголошує, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Аргументація ж заяви ОСОБА_1 фактично зводиться до незгоди із процесуальними рішеннями і діями цих суддів щодо прийняття справи до провадження і поновлення провадження у цій справі, однак у відповідності з положеннями частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

До того ж, покладені в основу цих доводів мотиви ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні заявником норм процесуального права і їх помилковому розумінні, викривляють дійсний зміст останніх.

Так, дійсно, норми частини четвертої статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що перегляд судових рішень в адміністративних справах у касаційному порядку здійснюється колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів.

Поряд із цим, за змістом статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України усі дії щодо підготовки справи до касаційного розгляду вчиняються саме суддею - доповідачем, а усі ухвалені ним з цього приводу судові рішення викладаються у формі ухвали.

Ухвалою касаційного суду, як це встановлено частиною другою статті 355 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуються процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Після ж закінчення підготовчих дій суддя-доповідач призначає справу до касаційного розгляду у судовому засіданні чи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (частина третя статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України). Про це також постановляється ухвала у складі судді - доповідача.

Отже, твердження заявника про порушення норм процесуального права суддею - доповідачем Коваленко Н.В. внаслідок постановлення нею одноособової ухвали є безпідставними і не ґрунтуються на правильному тлумаченні норм процесуального права, оскільки на стадії підготовки справи до касаційного розгляду, яка закінчується одночасно з постановленням ухвали про призначення справи до касаційного розгляду, усі дії та судові рішення вчиняються (ухвалюються) суддею - доповідачем одноособово.

З урахуванням вищевикладеного Верховний Суд не може взяти до уваги посилання заявника на певні процесуальні рішення суддів Коваленко Н.В., Берназюка Я.О., Желєзного І.В. та судові рішення, ухвалені ними у цій справі, оскільки такі обставини, в силу прямої (імперативної) вказівки процесуального закону не можуть зумовлювати відвід.

Не можуть зумовлювати відводу й посилання заявника на нібито порушення суддями строку розгляду цієї касаційної скарги, оскільки така розглядається без жодних невиправданих зволікань і умисних затягувань цього строку з боку Верховного Суду.

Так, після передачі цієї справи на розгляд Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України і визначення на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2018 складу суду для розгляду касаційної скарги, її було прийнято до провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.

Необхідно урахувати, що провадження у цій справі було зупинено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.04.2015, якою також постановлено звернутись до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.07.2015 №13 вирішено звернутися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п`ятої статті 41 Конституції України.

Колегія суддів враховує, що у справі №826/9693/13-а, яка наразі розглядається Верховним Судом, зупинення провадження обумовлювалось необхідністю розгляду питання щодо звернення Верховного Суду України до Конституційного Суду України із конституційним поданням щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.04.2015, якою зупинено провадження у цій справі, відсутня вказівка на конкретну дату, строк чи певну подію, як, наприклад, прийняття Конституційним Судом України рішення у справі, настання яких зумовлювало б поновлення провадження у цій справі.

В той же час, справа, конституційне провадження у якій відкрите Конституційним Судом України на підставі конституційного подання Верховного Суду України від 07.08.2015 №4/1868(15) щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п`ятої статті 41 Конституції України, до цього часу не розглянута.

Саме з метою забезпечення ефективного і своєчасного судового захисту прав позивача, а також необхідності вжиття невідкладних заходів для недопущення порушення права позивача на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, запобігання перевищенню меж «розумності» строків провадження, й було поновлено провадження у цій справі. Такі процесуальні дії також були обумовлені відсутністю у даному конкретному випадку обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, про що вказано у мотивувальній частині ухвали Верховного Суду від 12.03.2021, якою також призначено розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) учасників справи на 20.04.2021.

Однак, розгляд справи, призначений на 20.04.2021 відкладався, у зв`язку із заявленням відводів колегії суддів і необхідністю ознайомлення учасників справи із постановленою Верховним Судом ухвалою з цього приводу.

У подальшому розгляд справи призначався на 06.07.2021 та 28.09.2021, однак у розгляді справи оголошувалась перерва у зв`язку із приєднанням до касаційної скарги інших осіб, які виявляли бажання щодо розгляду справи за їх участю, та необхідністю їх повідомлення про день, час та місце проведення наступного судового засідання, надання цим особам часу для сплати судового збору.

Тобто, колегією суддів вжито усіх можливих, необхідних, передбачених процесуальним законом та можливих за конкретних обставин заходів з метою своєчасного розгляду справи, який не завершено у суді касаційної інстанції з об`єктивних і незалежних від Суду причин.

Твердження заявника про наявність у діях суддів ознак кримінальних і дисциплінарних правопорушень ґрунтуються виключно на суб`єктивні оцінці подій та фактів заявником, не знайшли свого підтвердження при розгляді питання про відвід суддів, і не позбавляють права ОСОБА_1 звернутись з цього приводу до компетентних органів у встановленому законом порядку, однак такі обставини самі по собі не можуть зумовлювати відвід.

Усе вищевикладене не дає підстав стверджувати про наявність обставин, які могли б викликати сумнів у їх безсторонності, неупередженості або об`єктивності при розгляді даної конкретної справи. Вказані у заяві про відвід суддів обставини не підтверджуються жодними доказами і об`єктивно не існують, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати про наявність передбачених Кодексом адміністративного судочинства України передумов для відводу вказаних суддів від розгляду цієї справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені у заяві ОСОБА_1 мотиви не свідчать про наявність жодної з передбачених статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для відводу суддів Коваленко Н.В., Берназюка Я.О., Желєзного І.В. від участі у розгляді цієї справи, а тому заяву про відвід цих суддів належить визнати необґрунтованою.

За правилами частини четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду 06.10.2021, тобто раніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, яке призначене на 26.10.2021, то це питання підлягає вирішенню суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід суддів: Коваленко Н.В., Берназюка Я.О., Желєзного І.В. від участі у розгляді цієї справи.

Передати заяву ОСОБА_1 про відвід суддів: Коваленко Н.В., Берназюка Я.О., Желєзного І.В. від участі у розгляді справи №826/9693/13-а за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди на вирішення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, який визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: Я.О. Берназюк

І.В. Желєзний