Справа № 600/1566/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 р. м. Чернівці справа № 600/1566/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, Державної судової адміністрації України , третя особа на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив :

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року не у повному розмірі;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області нарахувати та виплатити мені ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року в сумі 8361,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що йому встановлено щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 60 %, разом з тим в грудні 2020 р. не було нараховано та не виплачено частину суми суддівської винагороди у розмірі 8361,83 грн, що призвело до порушення ТУ ДСА в Чернівецькій області ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

09.04.2021 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

19.04.2021 р. Територіальне управління ДСА в Чернівецькій області (далі - відповідач 1) подало до суду відзив, в якому вказувало, що наприкінці 2020 р. виникла ситуація щодо недофінансування з Державного бюджету України видатків для виплати суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Чернівецької області у сумі 562600,00 грн. Кредиторська заборгованість по виплатам суддівської винагороди не зареєстрована. 26.01.2021 р. ДСА України надала відповідь про відсутність резервних коштів у них, як головного розпорядника бюджетних коштів. Отже, у ТУ ДСА України в Чернівецькій області, як розпорядника коштів нижчого рівня, було відсутнє фінансування для виплати суддівської винагороди в повному обсязі. Жодних заборгованостей з виплати суддівської винагороди не обліковувалось та не реєструвалось.

Ухвалою суду від 26.05.2021 р. залучено до участі у справі як другого відповідача Державну судову адміністрацію України.

Ухвалою суду від 26.05.2021 р. залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області.

28.05.2021 р. Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області подало до суду письмові пояснення по справі, в яких вказувало, що примусове виконання рішень, зобов`язального характеру, до яких відноситься і позовні вимоги ОСОБА_1 , регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

23.06.2021 р. Державна судова адміністрація України подала до суду відзив, в якому вказувала, що позов є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 20.07.2021 р. призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 04.08.2021 р. о 10:00 год.

Ухвалою суду від 04.08.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 11:00 год. 18.08.2021 р.

18.08.2021 р. сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

18.08.2021 р. представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, за його відсутності. Вказував, що позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Згідно з постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" № 1280-VI від 16.04.2009 р., позивача обрано безстроково суддею Місцевого Малиновського районного суду м. Одеси.

14.11.2013 р. ОСОБА_1 зараховано до штату Хотинського районного суду Чернівецької області на посаду судді, переведеного з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ, про що видано наказ №13-к від 14.11.2013 р.

На вказаній посаді позивач працює по теперішній час, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Наказом голови Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.01.2020 року, №1-к "Про встановлення розмірів щомісячної доплати за вислугу років суддям Хотинського районного суду" позивачу встановлено з 01.01.2020 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% до посадового окладу.

У матеріалах справи наявний розрахунковий лист ОСОБА_1 щодо оплати його праці (розрахунок суддівської винагороди) за грудень 2020 року, в якому зазначено: оклад - 63060,00 грн; оплата основна - 51594,00 грн, вислуга років - 30956,73 грн, до окладу/пе - -8361,83 грн, лікарняні ХІІ міс. 4 дн. 8525,16 грн, всього нараховано - 82714,61 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди не у повному обсязі, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини, і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року, №1402-VIII (далі - Закон №1402) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №1402 судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (частина друга статті 4).

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами

За частиною 2 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402 (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно частини 5 статті 135 Закону №1402 суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу, а згідно частини 6 цієї ж статті Закону №1402 суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Згідно частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Пунктом 8 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу передбачено принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Згідно статті 22 Бюджетного кодексу України, головний розпорядник бюджетних коштів в тому числі: здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Згідно частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному Бюджетним кодексом.

В Україні запроваджена і діє бюджетна програма КПКВ 0501150, метою якої є погашення заборгованості за виконавчими провадженнями на користь суддів та працівників апаратів судів, її завданням є - виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" передбачено видатки у розмірі 3000,00 тис. грн (додаток №3).

Згідно частини 1 статті 148 Закону №1402 фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а пунктом 2 частини 3 цієї ж статті Закону №1402 передбачено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України здійснює Державна судова адміністрація України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (частина 4 статті 148 Закону №1402).

Частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Так, з 30.09.2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон № 1401).

Цим Законом, з-поміж іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої наведено в пункті 4.3. цього рішення. У контексті спірних правовідносин потрібно наголосити, що Конституція України у редакції Закону №1401 вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що "розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій".

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону №1402, які у поєднанні (системному зв`язку) дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Наведене правозастосування суду відповідає висновку щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року, справа №340/1916/20 (адміністративне провадження №К/9901/369/21), згідно якого: "Наявність в Конституції України згаданої норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний.

Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій). Додамо також, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить (частина четверта статті 7 КАС України) (пункт 53).

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України (пункт 54)."

Стаття 130 Конституції України та стаття 135 Закону №1402 зобов`язує виплачувати судді суддівську винагороду визначену законом про судоустрій, яка складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Як вбачається, із наявного у справі розрахункового листка посадового окладу за грудень 2020 р. позивачу недонараховано та фактично утримано з суддівської винагороди 8361,83 грн, що свідчить з проставлення знаку "-" перед цим числом у розрахунковому листі.

Таке недонарахування суддівської винагороди призвело до того, що розмір нарахованої суддівської винагороди позивача склав 82714,61 грн, з якої утримано податок на доходи фізичних осіб 14888,63 грн та військового збору 1240,72 грн.

Отже, підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що відповідач-1, діючи всупереч положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону №1402, недонарахував без будь-якої правової підстави позивачеві 8361,83 грн, тим самим зменшивши базу оподаткування податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

При цьому суд зазначає, що позиція відповідача-1, згідно якої не виплата позивачеві суддівської винагороди за грудень 2020 року у повному обсязі обумовлена відсутністю фінансування, не є правовою та не підкріплюється будь-яким нормативним актом.

Зокрема, виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, якщо виконання рішення суду неможливе через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету, а здійснення виплати нарахованих грошових коштів за рішенням суду можливе лише шляхом списання (стягнення) коштів з рахунків державного органу - боржника, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень, таке списання коштів здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем у даній справі є діючий суддя, і у разі відсутності у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області відповідних бюджетних призначень, Державна казначейська служба України повинна здійснити списання за рахунок коштів передбачених бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів", після нарахування таких позивачеві відповідачем-1.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" передбачено видатки у розмірі 3000,00 тис. грн (додаток №3).

Наведене правозастосування суду, відповідає висновку щодо застосування права, який наведений у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року, справа №822/743/16 (адміністративне провадження №К/9901/11040/18).

Отже, підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, є належним відповідачем у цій справі, оскільки саме ним порушено право позивача на належну суддівську винагороду, а тому саме воно зобов`язано нарахувати та виплатити позивачеві недотриманий розмір суддівської винагороди за грудень 2020 року.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року не у повному розмірі.

3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 , як судді Хотинського районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за грудень 2020 року в сумі 8361,83 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач 1 - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області (вул. Хотинська, 3, м. Чернівці, 58007, );

Відповідач 1 - Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області (вул. Аксенина, 2е, м. Чернівці, 58022, ).

Суддя І.В. Маренич