Справа № 160/3125/21
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/3125/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року (суддя Озерянська С.І., м. Дніпро, повний текст рішення складено 11.06.2021 року) у справі № 160/3125/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

02.03.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві (далі по тексту відповідач), в якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо надання відповіді на клопотання від 07.08.20; зобов`язати відповідача надати відповідь на клопотання від 07.08.20; стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди за протиправну бездіяльність 2 (дві тисячі) грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві щодо надання відповіді на клопотання від 07.08.2020 року; зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві надати відповідь на клопотання від 07.08.2020 року.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказувала на те, що рішення суду в частині відмову у стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги. Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків. Зважаючи на законодавчо встановлений обов`язок органу, до якого направлене звернення, щодо своєчасного розгляду та надіслання заявнику у письмовій формі результатів розгляду звернення, орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо надав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку. Звернення осіб з питань досудового розслідування, які не є учасниками кримінального провадження до територіальних органів Державного бюро розслідувань, розглядаються в порядку та строки, передбачені законодавством про звернення громадян. Звернення громадян розглядаються і вирішуються у строк не більше ніж один місяць від дня їх надходження до органу Державного бюро розслідувань, а ті, що не потребують додаткового вивчення,- невідкладно, але не більш ніж 15 днів. Суд першої інстанції встановив, що в матеріалах справи міститься лист від 13.08.2020 року № 19250/03-2020 вих. про результати розгляду відповідачем клопотання від 07.08.2020 року, що надійшло до Територіального Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, проте, відсутні докази направлення даного листа позивачу. Відповідачем вимоги Закону України «Про звернення громадян» та наведених вище положень Інструкції не дотримано, а отже позовні вимоги щодо визнання бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві щодо надання відповіді на клопотання від 07.08.2020 року, а також щодо зобов`язання Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві надати відповідь на клопотання від 07.08.2020 року підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача коштів у сумі 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вказував, що позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації її життя. Позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача. Жодним чином не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., яку має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку, не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної їй шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві з клопотанням від 07.08.2020 року з метою дізнатись хід розгляду надання відповідей на її листи від 22.07.2020 року № П-6297/ез/03-2020 вих. та № П6808/ез/03-2020 вих, просила повідомити, на які саме звернення було надано відповіді, відповідь на клопотання просила надати на електронну адресу. Клопотання від 07.08.2020 року зареєстроване у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, вхідний № 23522

13.08.2020 року за №19250/03-2020вих., відповідачем було оформлено відповідь на звернення ОСОБА_1 від 07.08.2020 року, якою повідомлено, що відповідно листа за №11-6297/ез/03-2020 від 12.06.2020 року розглянуто звернення від 11.06.2020 року щодо можливого невиконання рішення суду службовими особами Печерського УП ГУНП у м. Києві; відповідно листа ТУ ДБР, розташованого у м. Києві за №11-6808/ез/03-2020 вих. від 24.06.2020 року розглянуто звернення від 22.06.2020 року щодо можливого невиконання рішення суду службовими особами Київської місцевої прокуратури №6. Доказів направлення відповіді від 13.08.2020 року за №19250/03-2020вих. не надано.

Вбачаючи в діях відповідача протиправність, ОСОБА_1 02.03.2021 року звернулась до суду з позовом.

Вказує, що від дій Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві зазнала моральних страждань, тривала боротьба за своє право виснажує, викликає психічне напруження, викликає розчарування в діяльності органу влади.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З доводів ОСОБА_1 викладених у позовній заяві, не можливо встановити причинний зв`язок необхідності стягнення моральної шкоди з ненадання або тневчасним наданням відповіді на її клопотання. Моральна шкода визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, виходячи з цього суд вважає, що позивачем не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди, не доведено наявність у минулому моральних страждань саме через дії державного виконавця.

Порушене право на отримання відповіді на клопотання відбулось у серпні 2020 року, проте з позовом за для припинення протиправних дій відповідача та припинення зі слів позивача страждань спричинених відповідачем, вона звернулась до суду з позовом у березні 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

ОСОБА_1 не доведено наявність моральної шкоди від дій відповідача. Не обґрунтовано заявлену суму, яку позивач просить стягнути з відповідача як суму моральної шкоди. Не вказано та не надано докази в яких діях виразились моральні страждання, психічні розлади тощо та які витрати вчинила позивача для уникнення моральних страждань. Відсутні задокументовані, медично підтверджені висновки наявності у ОСОБА_1 моральних розладів, спричинених діями Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві у частині надання відповіді на клопотання від 07.08.2020 року.

При ухваленні рішення, суд враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 13.05.2021 року у справі № 320/2523/19, від 18.01.2021 року у справі №826/12941/15, від 21.10.2020 року у справі № 580/1881/19, від 02.09.2020 року у справі № 1340/4056/18, від 18.06.2020 року у справі №339/183/16-а, від 18.12.2019 року у справі №826/18484/16, від 18.11.2019 року у справі №820/5044/18, від 18.11.2019 року у справі №1340/4560/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 314, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року у справі № 160/3125/21 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова