Справа № 420/4249/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4249/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Аракелян М.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної служби морського та річкового транспорту України (; адреса: вул. Преображенська, 25, м. Київ, 03110), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача Національного агентства України з питань державної служби (; адреса: вул. Прорізна, 15, м. Київ, 01601) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національного агентства України з питань державної служби у якому представник позивача просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Державної служби морського та річкового транспорту України щодо невиплати ОСОБА_1 за період з 23 жовтня 2019 року по 22 квітня 2020 року посадового окладу в розмірі 176 400 (сто сімдесят шість тисяч чотириста) гривень, надбавки за ранг у розмірі 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень, надбавки за вислугу років у розмірі 26 244 (двадцять шість тисяч двісті сорок чотири) гривні;

визнати протиправною бездіяльність Державної служби морського та річкового транспорту України щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 176 400 (сто сімдесят шість тисяч чотириста) гривень відповідно до частини шостої статті 87-1 Закону України «Про державну службу»;

зобов`язати Державну службу морського та річкового транспорту України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 посадовий оклад в розмірі 176 400 (сто сімдесят шість тисяч чотириста) гривень, надбавку за ранг у розмірі 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень, надбавку за вислугу років у розмірі 26 244 (двадцять шість тисяч двісті сорок чотири) гривні за період з 23 жовтня 2019 року по 22 квітня 2020 року;

зобов`язати Державну службу морського та річкового транспорту України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 176 400 (сто сімдесят шість тисяч чотириста) гривень відповідно до частини шостої статті 87-1 Закону України «Про державну службу»;

зобов`язати Державну службу морського та річкового транспорту України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки оплати праці у розмірі 19 084 (дев`ятнадцять тисяч вісімдесят чотири) гривні 21 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача зараховано за штат Державної служби морського та річкового транспорту України з 23.10.2019 року як державного службовця. Під час перебування позивача поза штатом Державної служби морського та річкового транспорту України йому не було визначено завдань та кола обов`язків, не надано робоче місце та не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата. 21.04.2020 року служба персоналу Державної служби морського та річкового транспорту України склала акт про ненадання згоди на пропозиції НАДС щодо зайняття вакантних посад державної служби, державного службовця, зарахованих за штат Державної служби морського та річкового транспорту України. Позивач зазначає, що дізнався про наявні пропозиції щодо вакантних посад в момент отримання трудової книжки. Таким чином, Державна служба морського та річкового транспорту України порушила права позивача на оплату праці та отримання інших соціальних гарантій, передбачених чинним законодавством України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.06.2020 року.

22.06.2020 року за вх. № ЕП/9241/20 та 30.06.2020 року за вх. №24919/20 від Національного агентства України з питань державної служби надійшли пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, якщо державний службовець якого звільнено з посади державної служби категорії «А» відповідно до ч.1 ст.87-1 Закону України «про державну службу» та зараховано за штат державного органу, тричі відмовився від переведення на іншу посаду відповідно до частини 4 статті 87-1 Закону, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває у день отримання третьої відмови згідно із ч.6 ст.87-1 Закону України «Про державну службу» без виплати вихідної допомоги.

22.06.2020 року за вх. № 23995/20 від Державної служби морського та річкового транспорту України надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що Державною службою морського та річкового транспорту України складено 126 актів про відсутність за місцем роботи ОСОБА_1 в період з 23.10.2019 року по 22.04.2020 року. Також відповідач вказує, що позивачеві пропонувались вакантні посади категорії «Б», проте позивач відмовився. Державна служба морського та річкового транспорту України повідомила Національне агентство України з питань державної служби про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин у період з 23.10.2019 року по 22.04.2020 року. Також повідомила про запропоновані вакантні посади державної служби, відповідно до ст9-1 Закону України «Про державну службу» та про відсутність згоди позивача на зайняття однієї із запропонованих посад державної служби. Відповідач направив на адреси позивача в м. Києві та в м. Одесі листи із копією наказу про звільнення та проханням прибути для отримання трудової книжки. Таким чином, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства України, а тому вважає позовні вимоги не обгрунтованими та такими, шо не підлягають задоволенню.

Підготовче засідання, призначене на 22.06.2020 року, відкладено за клопотанням представників сторін на 17.08.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, призначено підготовче засідання на 08.09.2020 року.

07.09.2020 року за вх. № 35400/20 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підготовче засідання, призначене на 08.09.2020 року, відкладено на 16.09.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.09.2020 року.

29.09.2020 року від представника позивача та третьої особи надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно ч.9 ст.205 КАСУ якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 24.01.2018 року по 22.10.2019 року працював на посаді Голови Державної служби морського та річкового транспорту України.

За Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України № 359-к від 22.10.2019 року ОСОБА_1 припинив виконання обов`язків на посаді Голови Державної служби морського та річкового транспорту України з 22.10.2019 року, на підставі ч.1 ст.87-1 Закону України «Про державну службу», розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.10.2019 року № 968-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби морського та річкового транспорту України» (а.с.28 Т.1).

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України № 360-к від 22.10.2019 року ОСОБА_1 зараховано за штат Державної служби морського та річкового транспорту України з 23.10.2019 року, як державного службовця (а.с.29-30 Т.1).

13.04.2020 року за вх.№6098/0/7-20 до Державної служби морського та річкового транспорту України надійшов лист з додатками від Національного агентства України з питань державної служби про направлення пропозицій щодо зайняття вакантних посад державної служби для ознайомлення з ними ОСОБА_1 , звільненого з посади розпорядженням КМУ від 20.10.2019 року № 968-р (а.с.1-4, Т.2).

Згідно з пропозицією № 1 від 10.04.2020 року Національним агентством України позивачу пропонувалася вакантна посада державної служби, а саме: заступника начальника відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління Державної авіаційної служби України (а.с.40 Т.1).

Відповідно до пропозиції № 2 від 10.04.2020 року позивачу пропонувалась вакантна посада державної служби - завідувача сектору представництва в закордонних юрисдикційних органах Управління забезпечення центрального апарату Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (а.с.41 Т.1).

В пропозиції № 3 від 10.04.2020 року позивачу пропонувалася посада державної служби заступника директора департаменту - начальника управління договірної роботи Департаменту договірної роботи Національної служби здоров`я України (а.с.42 Т.1) ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, позивач був відсутній на робочому місці 23-25 жовтня 2019 року, 28-31 жовтня 2019 року, 01 листопада 2019 року, 04-08 листопада 2019 року, 11-15 листопада 2019 року, 1822 листопада 2019 року, 25-29 листопада 2019 року, 02-06 грудня 2019 року, 09-13 грудня 2019 року, 16-21 грудня 2019 року, 23-24 грудня 2019 року, 26-28 грудня 2019 року, 02-03 січня 2020 року, 08-11 січня 2020 року, 1317 січня 2020 року, 2024 січня 2020 року, 27-31 січня 2020 року, 03-07 лютого 2020 року, 10-14 лютого 2020 року, 17-21 лютого 2020 року, 24-28 лютого 2020 року, 02-06 березня 2020 року, 10-13 березня 2020 року, 16-20 березня 2020 року, 23-27 березня 2020 року, 30-31 березня 2020 року, 01-03 квітня 2020 року, 06-10 квітня 2020 року, 13-17 квітня 2020 року, 21-22 квітня 2020 року, що підтверджується актами про відсутність за місцем роботи та табелями обліку робочого часу (а.с.151-157, 161-286 Т.1) ОСОБА_1 .

Зазначені пропозиції направлялися на адресу позивача (за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 та за місцем проживання: АДРЕСА_3 ), проте були повернуті у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.5-10 Т.2).

14.04.2020 року складений протокол № 5 фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, а саме за допомогою мобільного додатку «WhatsApp» (а.с.11-18 Т.2) на мобільний телефон позивача.

22.04.2020 року Департаментом управління персоналом складений Акт № 24 про ненадання згоди на пропозиції НАДС щодо зайняття вакантних посад державної служби, державного службовця зарахованого за штат Державної служби морського та річкового транспорту України Петренком Дмитром Сергійовичем (а.с.43 Т.1).

Зі змісту вказаного акту вбачається, що ОСОБА_1 надсилалися пропозиції НАДС щодо зайняття вакантних посад державної служби державним службовцем категорії «А» за допомогою телекомунікаційного зв`язку та поштовим зв`язком (рекомендованими листами), що підтверджується листами про направлення вказаних пропозицій на адресу позивача. Проте, вказані листи були повернуті у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с.5-10 Т.2). Станом на 22.04.2020 року ОСОБА_1 згоди на пропозиції НАДС щодо заняття вакантних посад державним службовцем категорії «А», зарахованого за штат Державної служби морського та річкового транспорту України не надав, відмови на вищезазначені пропозиції не надходили.

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України № 145-к від 22.04.2020 року ОСОБА_1 звільнено з державної служби з 22.04.2020 року у зв`язку із закінченням граничного строку перебування за штатом, відповідно до ч.2,6 ст.87-1 Закону України «Про державну службу» (а.с.44 Т.1).

Копію наказу від 22.04.2020 року № 145-к направлено на адресу позивача рекомендованим листом (а.с.145-150 Т.1).

Згідно довідки про доходи від 24.04.2020 року № 62, посадовий оклад ОСОБА_1 становить 29400,00 грн.

Із вказаної довідки, також, вбачається, що у період з січня по березень 2020 року, позивачу не нараховувалась заробітна плата (а.с.39 Т.1).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України регламентовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 5 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР) встановлено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Статтею 22 Закону №108/95-ВР передбачено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Правові та організаційні засади державної служби, умови та порядок реалізації громадянами України права на державну службу визначав Закон України "Про державну службу 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до с.2 ст.1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 889-VIII визначено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 889-VIII до посад державної служби категорії "А" (вищий корпус державної служби) належать посади:

Керівника Апарату Верховної Ради України та його заступників;

керівника апарату (секретаріату) постійно діючого допоміжного органу, утвореного Президентом України;

Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств;

керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України, та їх заступників;

керівників апаратів Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів та їх заступників, керівників секретаріатів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та їх заступників, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників;

керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, та їх заступників.

Відповідно до ст.87-1 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення може прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії "А" з власної ініціативи, за поданням Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) з одночасним зарахуванням такого державного службовця за штат відповідного державного органу.

Державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті.

Протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, погодженою з відповідним суб`єктом призначення, державний службовець за його згодою може бути переведений на будь-яку вакантну посаду державної служби не нижче категорії "Б" у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу.

Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державному службовцю не запропоновано переведення відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, з виплатою вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою.

Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державний службовець тричі відмовився від переведення на іншу посаду відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, без виплати вихідної допомоги.

Як встановлено судом, Державною службою морського та річкового транспорту України ОСОБА_2 направлялися пропозиції №1, № 2, №3 щодо зайняття вакантних посад державної служби для ознайомлення з ними ОСОБА_1 , звільненого відповідно до ст.87-1 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ст.9-1 Закону № 889-VIII доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Процедуру організації та надання пропозицій державним службовцям, звільненим з посади державної служби категорії «А» відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу», щодо зайняття посади державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу визначає Порядок надання пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцям, звільненим з посади державної служби категорії «А» відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», затверджений Наказом Національного агентства України з питань державної служби 21 лютого 2020 року № 27-20 (далі - Порядок №27-20)

Відповідно до п.5 Порядку № 27-20, надання пропозицій державним службовцям здійснюється НАДС в порядку черговості звільнення та зарахування за штат державного органу державних службовців з урахуванням їх професійної підготовки та професійної компетентності, а у разі відсутності відповідних вакантних посад, НАДС надаються пропозиції інших наявних вакантних посад не нижче категорії «Б».

Згідно з п.7 Порядку № 27-20, НАДС надсилає державному органу пропозицію (пропозиції) для надання її державному службовцю.

Служба управління персоналом державного органу в триденний строк з дня отримання пропозиції (пропозицій) НАДС надає державному службовцю відповідну пропозицію (пропозиції).

У разі неможливості надання пропозиції (пропозицій) державному службовцю через його відсутність на робочому місці, служба управління персоналом надсилає її (їх) поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою його місця проживання/перебування, зазначеною в особовій справі, з одночасним направленням відповідної інформації іншими засобами комунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

У разі неповідомлення державним службовцем служби управління персоналом про згоду на зайняття чи відмову від зайняття запропонованої вакантної посади або ненадходження такого повідомлення до державного органу протягом 10 робочих днів з дня надіслання пропозиції (пропозицій) відповідно до абзацу третього цього пункту, державний службовець вважається таким, що відмовився від зайняття запропонованої посади.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку із відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці, на його адресу Державною службою направлялися пропозиції НАДС щодо зайняття вакантних посад державної служби за допомогою поштового зв`язку, що підтверджується описами вкладення та поштовими накладними (а.с.5-10 Т.2) та за допомогою телекомунікаційного зв`язку, а саме мобільного додатку «WhatsApp» про що складений протокол №5 (а.с.11-18 Т.2).

Вказані обставини, як і фактична відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у спірний період, позивачем не спростовані.

Оскільки позивач не надав згоди на пропозиції Національного агентства України з питань державної служби або відмови про зайняття вказаних пропозицій, відповідачем складено Акт № 24 від 22.04.2020 року на підставі якого видано Наказ № 145-к від 22.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 .

Частиною 3 ст. 87-1 Закону № 889-VIII передбачено, що умови оплати праці державних службовців, зазначених у частині другій цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Умов оплати праці державних службовців категорії "А", зарахованих за штат державного органу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2019 р. № 977, за рахунок фонду оплати праці, передбаченого єдиним кошторисом видатків органу державної влади, державним службовцям категорії "А", зарахованим за штат державного органу, здійснюється виплата за фактично відпрацьований час:

посадового окладу за останньою займаною посадою;

надбавки за вислугу років (3 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу);

надбавки за ранг державного службовця.

Державним службовцям категорії "А", зарахованим за штат державного органу, які звільняються, проводиться нарахування заробітної плати у місяці звільнення за фактично відпрацьований час.

Якщо державному службовцю категорії "А", зарахованому за штат державного органу, надається щорічна основна оплачувана відпустка, йому виплачується середня заробітна плата та грошова допомога, розмір якої обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.

Отже, заробітна плата державного службовця категорії «А» нараховується за фактично відпрацьований час.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 23.10.2019 року по 22.04.2020 року позивач був відсутній на робочому місці із невизначених підстав, що підтверджується актами про відсутність за місцем роботи та табелями обліку робочого часу (а.с.151-157, 161-286 Т.1) та самим ОСОБА_1 не спростовано.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що він неодноразово звертався до керівника Державною службою морського та річкового транспорту України з проханням визначити коло завдань та обов`язків, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначеного.

Також, суд зазначає, що саме у зв`язку із відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці, позивач не ознайомився із своїми посадовими обов`язками (а.с.160 Т.1), протилежне ним не доведено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у зв`язку із відсутністю позивача у період з 23.10.2019 року по 22.04.2020 року на робочому місці, відповідачем правомірно не нараховано та не виплачено заробітну плату за вказаний період, оскільки відповідно до Умов оплати праці державних службовців категорії "А", зарахованих за штат державного органу, заробітна плата нараховується за фактично відпрацьований час.

Також відсутні підстави для визнання незаконною невиплати вихідної допомоги, оскільки від позивача на адресу Державної служби протягом 10 робочих днів з дня надіслання пропозиції не надійшло повідомлення щодо прийняття чи неприйняття цих пропозицій, отже згідно п.7 Порядку №27-20 він вважається таким, що відмовився від зайняття запропонованих посад.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Відповідача моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

На підставі ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Позивачем не зазначено в чому проявилась моральна шкода та які негативні наслідки мали місце, не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями Відповідача та завданням йому моральної шкоди, а також не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена Позивачем до відшкодування сума у розмірі 20000 грн.

Судом не встановлено підстав визнати, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Суд констатує, що вимагаючи сплати йому заробітної плати та вихідної допомоги (за спірний період перебування за штатом до дати звільнення) ОСОБА_2 фактично погоджується із своєчасністю та законністю звільнення 22.04.2020р. за Наказом відповідача, цей наказ не оскаржив, отже визнав, що мали місце підстави для звільнення, визначені ст.87-1 (ч.ч.2,6) ЗУ «Про державну службу».

Тому його посилання на те, що про пропозиції щодо зайняття вакантних посад він дізнався при отриманні трудової книжки суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення даного спору, межі предмету позову в якому визначені самим позивачем.

ОСОБА_1 не оскаржує також і дії відповідача стосовно своєчасності направлення йому пропозицій та встановлення Актом №24 від 22.04.2021р. Департаменту управління персоналом відповідача факту ненадання згоди на пропозиції НАДС щодо зайняття вакантних посад.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національного агентства України з питань державної служби про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч. І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.М. Аракелян