Справа № 140/7390/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року ЛуцькСправа № 140/7390/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач, пенсійний орган) про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) відповідно до вислуги, яка становить 30 років 03 місяці 14 днів; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ з 12 квітня 2021 року, здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 1993 по 1999 роки, та з 2006 року по 06 липня 2020 року, позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ, що підтверджується відповідною довідкою ГУ НП у Волинській області від 09 лютого 2021 року №3/3-88 та послужним списком та наказом начальника ГУНП у Волинській області від 06 липня 2020 року №201/ос був звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

З 07 липня 2020 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років на підставі пункту «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ (25 років вислуги з урахуванням трудового стажу) в розмірі 50 процентів грошового забезпечення.

Після встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності, у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням службових обов`язків, з 05 серпня 2020 року його переведено на пенсію по інвалідності.

Відповідно до довідки ГУ НП у Волинській області від 23 березня 2021 року №3/3-88 виданої на адвокатський запит, вислуга ОСОБА_1 на день звільнення складала: загальний трудовий стаж - 25 років 06 місяців 15 днів, в календарному обчисленні - 20 років 01 місяць 03 дні, в пільговому обчисленні - 30 років 03 місяці 14 днів.

З урахуванням зазначеного, позивач 12 квітня 2021 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою щодо переведення його з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за вислугу років відповідно до положень пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, однак відповідач листом від 28 квітня 2021 року відмовив у задоволенні такої заяви.

Позивач уважає таку відмову пенсійного органу протиправною, з огляду на що просить адміністративний позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву від 10 серпня 2021 року №0300-0802-32507, відповідач позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що для призначення пенсії позивачу Головним управлінням Національної поліції у Волинській області було надано подання про призначення пенсії за вислугу років від 14 липня 2020 року №223 з додатковими документами, у тому числі довідку від 07 липня 2020 року №1996/12/02/1-2020, відповідно до якої вислуга років ОСОБА_1 станом на 06 липня 2020 року в календарному обчисленні становить 20 років 1 місяць та 3 дні.

На підставі пункту «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ та згідно поданих документів пенсійним органом призначено позивачу пенсію за вислугу років з 07 липня 2020 року, розмір пенсії визначений згідно пункту «б» статті 13 Закону №2262-ХІІ.

Волинським обласним бюро медико-соціальної експертизи 21 серпня 2020 року встановлено позивачу третю групу інвалідності, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, у зв`язку з цим та на підставі заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ у Волинській області призначено останньому пенсію по інвалідності, розмір якої встановлено відповідно до пункту «а» статті 21 Закону №2262-ХІІ.

Позивач 12 квітня 2021 року звернувся до пенсійного органу в порядку Закону України «Про звернення громадян» із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, за результатами розгляду якої ГУ ПФУ у Волинській області надано відповідь та роз`яснено умови призначення пенсії на цій підставі.

Відповідач зазначає, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» (далі - Постанова №393) дійсно визначено, що до вислуги років для призначення пенсій, згідно Закону України №2262-ХІІ, певні періоди служби зараховуються на пільгових умовах, проте, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668 внесено зміни в пункт «а» статті 12 Закону №3668 відповідно до яких пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше. Цими змінами законодавець заміняє термін «вислуга років» на - «календарна вислуга років».

Закон №2262-ХІІ не містить ні у статті 12, ні у статті 17 жодної відсилочної (бланкетної) норми до інших актів законодавства, Постанова №393 не може бути застосована до положень пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ в редакції після 01 жовтня 2011 року; вислуга років, зарахована на пільгових умовах (у кратному розмірі) відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України впливає на розмір надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення, яка враховується при призначенні пенсії, та, відповідно, на розмір призначеної пенсії.

Отже, з 01 жовтня 2011 року пільгове обчислення стажу для визначення права на пенсію за вислугу років не застосовується, однак має значення при визначенні відсотку розміру пенсії від грошового забезпечення (стаття 13 Закону №2262-ХІІ).

Звертає увагу, що ОСОБА_1 після встановлення йому інвалідності звертався до відповідача при призначення пенсії по інвалідності із заявою встановленого зразка, згідно Порядку, проте, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ скористався зверненням в порядку Закону України «Про звернення громадян».

З урахуванням зазначеного, ГУ ПФУ у Волинській області просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 39-44).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (арк. спр. 35).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції у Волинській області від 09 лютого 2021 року №3/3-88 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01 вересня 1993 року (наказ Львівського училища внутрішніх справ від 21 серпня 1993 року №59о/с) по 16 квітня 1999 року (наказ УМВС від 16 квітня 1999 року №51о/с), вислуга на день звільнення у календарному обчисленні становила- 05 років 07 місяців 15 днів та в органах внутрішніх справ з 16 січня 2006 року (наказ УМВС від 17 січня 2006 року №Зо/с) по 06 листопада 2015 року (наказ УМВС від 05 листопада 2015 року №322о/с), у Національній поліції України з 07 листопада 2015 року (наказ ГУНП від 07.11.2015 №1о/с) по 06 липня 2020 року (наказ ГУНП від 06 липня 2020 року №201о/с), вислуга на день звільнення складала: загальний трудовий стаж - 25 років 06 місяців 15 днів, в календарному обчисленні - 20 років 01 місяць 03 дні, в тому числі зараховано: служба в органах внутрішніх справ - 15 років 05 місяців 04 дні, служба в поліції - 04 роки 07 місяців 29 днів (арк. спр. 18).

Вказані обставини підтверджуються також копією послужного списку позивача (арк .спр. 19-24).

Згідно із наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 06 липня 2020 року №201 о/с майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Луцького, районного відділення поліції Луцького відділу поліції ГУ НП звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 06 липня 2020 року (арк. спр. 17).

Згідно із посвідченням від 14 липня 2015 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (арк. спр. 15).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 07 липня 2020 року отримує пенсію за вислугу 25 (двадцяти п`яти) років, яка була призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ у розмірі 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення, що підтверджується протоколом за пенсійною справою № від 07 липня 2020 року (арк. спр. 45).

Як убачається із перерахунку пенсії у пенсійній справі № з 01 вересня 2020 року позивача переведено на інший вид пенсії, а саме: пенсію по інвалідності (арк. спр. 48).

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції у Волинській області від 23 березня 2021 року №3/3-88, вислуга позивача на день звільнення склала: загальний трудовий стаж - 25 років 06 місяців 15 днів, в календарному обчисленні - 20 років 01 місяць 03 дні, в пільговому обчисленні - 30 років 03 місяці 14 днів, в тому числі зараховано: служба в органах внутрішніх справ - 15 років 05 місяців 04 дні, служба в поліції - 04 роки 07 місяців 29 днів.(арк. спрю. 27).

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою від 12 квітня 2021 року, в якій просив призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до положень пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ та Постанови №393 (арк. спр. 30-31).

За результатами розглдяу вказаного звернення відповідач листом від 28 квітня 2021 року №3709-3454/с-02/8-0300/21 повідомив, що позивачу призначено пенсію за вислугу років (25 років вислуги з урахуванням трудового стажу) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262) з 07 липня 2020 року в розмірі 50 процентів грошового забезпечення. В зв`язку з доцільністю та на підставі заяви від 05 серпня 2020 року ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності. Одночасно функції по формуванню грошового забезпечення та розрахунок вислуги років відносяться до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств (арк. спр. 32).

Не погоджуючись із такою відмовою пенсійного органу у переведенні на пенсію за вислугу років, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон №2262-XII.

Пунктом «б» статті 1-2 Закону №2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються в таких (розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають;вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції ня ггілставі пунктів 2. З частини першої статті 77 Закону України «Про Національну полінію» звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стапя 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Нормами статті 17-1 Закону №2262-XII визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, яка визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Верховний Суд у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19 викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону N 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон N2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.

Статтею 1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Таким чином, Закон №2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

В свою чергу, передбачені статтею 171 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 був звільнений у відставку на підставі пункту 2, частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за хворобою), на момент звільнення його вислуга років в пільговому обчисленні становила - 30 років 03 місяці 14 днів, що підтверджується довідкою Головного управління Національної поліції у Волинській області від 23 березня 2021 року №3/3-88 (арк. спр. 27), а відтак мав право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ та Постанови № 393.

Відповідно до частини першої статті 10 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Таким чином, статтею 10 Закону №1058-IV гарантовано особі право вибору пенсійних виплат та передбачено право особи, яка має одночасно право на різні види пенсії, самостійно обирати один з видів, а також переводитись з одного виду пенсії на інший.

За приписами частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 1.5. Порядку №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 1.7. Порядку №22-1 передбачено, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно пункту 2.8 Порядку №22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1. Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Нормами пункту 4.3 Порядку №22-1 визначено, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З аналізу наведених норм слідує, що у разі виникнення у громадянина права на різні види пенсій він може обрати на свій розсуд найбільш вигідний для нього вид пенсії та переведенням з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії.

Як установлено судом, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою від 12 квітня 2021 року, в якій просив призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до положень пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ та Постанови №393 (арк. спр. 30-31).

Отже, з урахуванням правового висновку, наведеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 у справі 805/3923/18-а та постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ відповідно до вислуги, яка становить 30 років 03 місяці 14 днів та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ з 12 квітня 2021 року, здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених коштів.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн (дев`ять тисяч триста гривень 00 копійок) суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 03 лютого 2021 року, додаток №1 до вказаного договору, опис робіт (наданих послуг) від 19 липня 2021 року, виконаних адвокатом при наданні правової допомоги за договором, квитанція до прибуткового касового ордера від 05 лютого 2021 року №05-02/21 на суму 9000,00 грн, акт виконаних робіт від 19 липня 2021 року (арк. спр. 9 14).

Зокрема, як убачається із опису робіт (наданих послуг) від 19 липня 2021 року, виконаних адвокатом при наданні правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 03 лютого 2021 року позивачу були надані наступні послуги: укладення договору з клієнтом. Попереднє опрацювання матеріалів (доказів) наданих клієнтом за позовом та вивчення змісту і предмету позовних вимог 1000,00 грн; підготовка та скерування до Г УНП у Волинській області адвокатського запиту 1000,00 грн; підготовка та скерування до Західноукраїнського національного університету адвокатського запиту 1000,00 грн; підготовка в інтересах клієнта та від його імені звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 12 квітня 2021 року 1000,00 грн; підготовка, формування та подання до суду позовної заяви з відповідними додатками 5000,00 грн.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 10 серпня 2021 року №0300-0802-32507 заперечує проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 9000,00 грн з підстав їх неспівмірності та необґрунтованості (арк. спр. 39-44 ).

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи, а дана справа є спором немайнового характеру незначної складності.

Окрім того, суд зауважує, направлення адвокатських запитів фактично зумовлено необхідністю зібрання відомостей про факти, які були використані як докази по справі та є єдиним комплексом дій, що охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а визначення суми гонорару за кожну з зазначених дій не є виправданим, а тому підлягає зменшенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19, від 07 травня 2020 року у справі №320/3271/19, від 10 березня 2020 року у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами немайнового характеру, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідно до вислуги, яка становить 30 років 03 місяці 14 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 12 квітня 2021 року, здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених коштів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 04 жовтня 2021 року.