Справа № 380/11811/21
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовною заявою до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати бездіяльність Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області" щодо неналежного розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 05.07.2021 протиправною;
Позов обґрунтований тим, що на переконання ОСОБА_1 , відповідачем протиправно неналежним чином розглянуто інформаційний запит позивача, оскільки у відповіді не надано запитуваної інформації з підстав обмеженого доступу до неї.
ОСОБА_1 вказану відповідь вважає такою, що не узгоджується із нормами чинного законодавства. Наголошує, що він має право вільно одержувати, використовувати, поширювати, зберігати та захищати інформацію необхідну для реалізації його прав свобод та законних інтересів.
Зазначає, що відмова розпорядника інформації у її наданні має бути вмотивованою, з наведенням обґрунтованих підстав для обмеження доступу до запитуваних даних.
Позивач вважає, що копії запитуваних матеріалів стосуються саме розгляду питання заміни лікуючого лікаря ОСОБА_1 (заявника), а не третіх осіб, а тому позивач має право знайомитися із матеріалами перевірки, яка відбувалася за його заявою та оскаржувати (у разі необхідності) порядок проведення такої, або її результати, оскільки вона стосується продовження його лікування.
Ухвалою від 23.07.2021 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Відповідач надав відзив на позов. Зазначає, що позивачу запропоновано надати копії на його звернення від 31.05.2021 (по зміну лікуючого лікаря В.М. Тригуба) медичну карту амбулаторного хворого, а уже інформація службового розслідування проведеного на підставі звернення від 31.05.2021 відноситься до службової і є інформацією з обмеженим доступом. Тому відповідач вважає, що інформаційний запит ОСОБА_1 від 05.07.2021 розглянутий належним чином і відповідь на його надана у визначений законодавством спосіб.
Крім того, відповідач вказує, що у його ресурсі немає технічної можливості надати копії документів у сканованій формі, що позивачу/заявнику було роз`яснено. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що протиправної бездіяльності ним не допущено і обґрунтувань щодо неналежного розгляду звернення позивачем не доведено.
Позивач надав відповідь на відзив. Вважає, що відповідачем не дотримано вимог ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI (застосування трискладового тесту), у відповіді на запит відповідач обмежився лише формальними висловлюваннями. Наголошує, що перевірка стосується його законним інтересів, а саме лікування.
Суд на підставі позовної заяви, відзиву, а також долучених письмових доказів, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 31.05.2021 звернувся до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» із заявою «Про заміну лікуючого лікаря-хірурга В.М. Тригуба».
05.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача відповідно до ст. ст. 34, 40 Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації» із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати завірені належним чином копії матеріалів розгляду його звернення від 31.05.2021.
Листом від 13.07.2021 №33/34-3421 за наслідками розгляду звернення від 05.07.2021 Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» повідомила наступне. А саме, що на звернення позивача від 31.05.2021 відповідач надав вичерпну відповідь за №33/34-2848 від 01.07.2021. Повідомлено, що відповідноі до Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувана інформація, а саме, матеріали службової перевірки за результатами звернення від 31.05.2021 є інформацією з обмеженим доступом і належить до інформації з обмеженим доступом, внаслідок чого надати її неможливо.
Вважаючи доводи викладені у листі порушенням права позивач на доступ до публічної інформації, свій запит від 05.07.2021 таким, що не розглянутий відповідачем у встановлений законом спосіб, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-ХІI.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
Відповідно до ст. 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Згідно з ст. 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Частиною 4 тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Отже, усі мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації, які у свою чергу зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у випадках визначених ч. 4 ст. 20 Закону № 2939-VI на протязі 20 робочих днів, надати на нього відповідь.
За змістом ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.
Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону № 2939-VI, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень:
1) ненадання відповіді на запит;
2) ненадання інформації на запит;
3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію;
4) неоприлюднення інформації відповідно до ст. 15 цього Закону;
5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації;
6) несвоєчасне надання інформації;
7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом;
8) нездійснення реєстрації документів;
9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.
З викладеного висновується, що Закон № 2939-VІ регламентує чітку послідовність дій розпорядника інформації у разі одержання запиту, який не відповідає вимогам закону.
Судом з`ясовано, що позивач звернувся до відповідача із запитом про отримання публічної інформації шляхом надання на електронну адресу та або/поштову адресу завірені належним чином копії матеріалів розгляду його звернення від 31.05.2021.
Відповідач у свою чергу повідомив про неможливість надання запитуваної інформації оскільки, вона належить до службової, у зв`язку з чим доступ до неї обмежений. Тобто, надання відповідачем відповіді на запит, у даному випадку, на переконання суду, свідчить про дотримання ОСОБА_1 вимог вищевказаних норм законодавства при поданні запиту. Щодо покликань відповідача на вичерпну відповідь №33/34-2848 від 01.07.2021, то суд не може оцінювати її як доказ, враховуючи те, що така до матеріалів справи не долучена і не стосується запиту позивача від 05.07.2021.
Що ж до змісту самої відповіді та підстав відмови у наданні інформації суд зазначає таке.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Позивач звернувся із запитом про надання інформації стосовно свого звернення про заміну лікуючого лікаря-хірурга.
Вимогами ст. 6 Закону №2939-VI передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Дослідивши зміст звернення позивача, суд зокрема розцінює його зміст, як прохання щодо надання інформації про задокументовані результати розгляду звернення, тобто до такої інформації у даному випадку належить зокрема і рішення чи висновок за результатами службової перевірки.
Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Положеннями ст. 9 Закону №2939-VI визначено, що відповідно до вимог частини 2 ст. 6 цього Закону до службової може належати така інформація:
1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;
2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.
Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у зв`язку з обмеженням доступу до інформації, документ, на якому така інформація відображена надається виключно для ознайомлення запитувачу інформації в частині, доступ до якої необмежений.
У випадку ж якщо на момент звернення із запитом на інформації службове розслідування триває, ОСОБА_1 , як громадянин України та особа якої така інформація стосується не може бути позбавлений права на її одержання.
Крім того, зазначені у відзиві покликання відповідача на неможливість надання інформації у зв`язку з відсутністю технічної можливості та відсутністю обов`язку завіряти документи, суд оцінює критично та розглядає як формальні, оскільки лист відповідача за наслідками розгляду інформаційного запиту позивача перелічених підстав для відмови не містить.
Враховуючи те, що запитувана інформація стосується особи позивача та не є внутрішнім розпорядчим документом суб`єкта владних повноважень, відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують віднесення запитуваної інформації до категорії «з обмеженим доступом», суд висновує що бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 05.07.2021 є порушенням його права на доступ до публічної інформації.
Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем неналежно розглянутий запит позивача в межах наданих йому законом повноважень та у встановленому законом порядку, що в свою чергу суперечить вимогам Законом України «Про доступ до публічної інформації», яким встановлено обов`язок розпорядника інформації, яким є відповідач, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію.
Суд враховує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення або вчинити певні дії.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Згідно ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи у співставленні з позовними вимогами, достатнім та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язати відповідача повторно розглянути запит позивача на отримання публічної інформації та надати відповідь з врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
З огляду на зазначене позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 138 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи зазначене на користь позивача підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 605,30 грн. сплаченого судового збору.
Щодо відшкодувань витрат на професійну правову допомогу адвоката суд зазначає таке.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом з`ясовано, що представник позивача на доказ понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу подав до суду документи (копії):
- договір - доручення про надання правової допомоги від 08.07.2021;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю;
- ордер про надання правничої (правової) допомоги;
- розрахунок розміру правової допомоги;
- акт здавання-приймання робіт;
- квитанцію про оплату послуг правової допомоги у сумі 2500,00 грн.
Враховуючи викладене та те, що позов задоволено частково, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 1800,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, 294-295 КАС України, суд -
в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області" щодо неналежного розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 05.07.2021.
4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кравців О.Р.