Справа № 280/5570/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року Справа № 280/5570/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова, 29-а, м. Запоріжжя, 69005) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Запорізької обласної прокуратури (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати бездіяльність відповідача щодо неналежного розрахунку з позивачем, а саме невиплата йому частини заробітної плати посадового окладу, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 07 листопада 2016 року по 14 лютого 2020 року протиправною та зобов`язати відповідача сплатити на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати у сумі 932073,64 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 07.11.2016 по 25.04.2019 він працював на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області, в період з 24.04.2019 по 14.02.2020 заступника начальника управління підтримання державного обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах прокуратури Запорізької області. 14.02.2020 позивача звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Запорізької області за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статей 11, 86 Закону України «Про прокуратуру» та статті 38 Кодексу законів про працю України. У період роботи на зазначених посадах відповідачем не виплачувалась позивачу заробітна плата у повному розмірі, встановленому Законом України «Про прокуратуру», у зв`язку із чим завдано матеріальну шкоду у розмірі 932073,64 грн. Посилаючись на норми Закону України Про прокуратуру та рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р(ІІ)2020, вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати у розмірі визначеному зазначеним законом посадового окладу протиправною. З урахуванням вищевикладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 07.07.2021 у справі було відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 03.08.2021.

Відповідач позов не визнав, 28.07.2021 надав до суду відзив на позов, в якому посилається на те, функції головного розпорядника щодо нижчестоящих прокуратур здійснює Офіс Генерального прокурора. На час набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» розміри окладів працівників органів прокуратури регулювалися постановами Кабінету Міністрів України та Законами України про Державний бюджет України, і видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачались, відтак, прокуратура Запорізької області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. Зазначає, що норма п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України втратила чинність з 26.03.2020 (дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) і таке рішення не має ретроактивності. Також вказує, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі Закон № 113) запроваджено реформування системи органів прокуратури. Законом №113 внесені зміни до Закону України «Про прокуратуру» в частині найменування органів прокуратури. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

30.07.2021 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що відзив відповідача не отримав.

Протокольною ухвалою від 03.08.2021 у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 13.09.2021.

Протокольною ухвалою від 13.09.2021 було закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 30.09.2021.

28.09.2021 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

30.09.2021 представником відповідача до суду подане клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, просить відмовити у задоволенні позову.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Позивач працювала в органах прокуратури з 01.08.1994 по 14.02.2020, в прокуратурі Запорізької області: з 07.11.2016 по 24.04.2019 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з 25.04.2019 по 14.02.2020 на посаді заступника начальника управління підтримання обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях прокуратури Запорізької області.

В період з 07.11.2016 по 05.09.2017 посадовий оклад позивача на посаді начальника відділу визначався за постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та становив 3148,00 грн.

В період з 06.09.2017 по 24.04.2019 посадовий оклад позивача на посаді начальника відділу визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» та становив - 7750,00 грн.

В період з 25.04.2019 по 30.04.2019 посадовий оклад позивача на посаді заступника начальника управління визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 та становив 7840,00 грн.

В період з 01.05.2019 по 31.08.2019 посадовий оклад позивача на посаді заступника начальника управління визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 та становив 8624,00 грн.

В період з 01.09.2019 по 30.09.2019 посадовий оклад позивача на посаді заступника начальника управління визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 та становив 7840,00 грн.

В період з 01.10.2019 по 31.01.2020 посадовий оклад позивача на посаді заступника начальника управління визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 та становив 8624,00 грн.

З 01.02.2020 по 14.02.2020 посадовий оклад позивача на посаді заступника начальника управління визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 та складав 7840,00 грн.

Наказом прокуратури Запорізької області від 12.02.2020 №237к позивача було звільнено з займаної посади та з органів прокуратури Запорізької області за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Не погоджуючись із тим, що у період з 07.11.2016 по 14.02.2020 заробітна плата виплачувалась із урахуванням посадового окладу, визначеного постановами Кабінету Міністрів України, а не посадового окладу, визначеного у відповідності до положень ч. 3 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15.07.2015 набрав чинності Закон України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Стаття 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка була чинною станом на дату призначення позивача на посаду начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області (07.11.2016) мала наступну редакцію:

1. Заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

2. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

3. Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:

з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

4. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом:

1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2;

2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

5. Посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються у такому розмірі:

1) Генерального прокурора України - 1,5 посадового окладу прокурора Генеральної прокуратури України;

2) першого заступника Генерального прокурора України - 1,4 посадового окладу прокурора Генеральної прокуратури України;

3) заступника Генерального прокурора України - 1,3 посадового окладу прокурора Генеральної прокуратури України;

4) керівника підрозділу Генеральної прокуратури України - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора Генеральної прокуратури України;

5) заступника керівника підрозділу Генеральної прокуратури України - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора Генеральної прокуратури України;

6) керівника регіональної прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора регіональної прокуратури;

7) першого заступника керівника регіональної прокуратури - 1,4 посадового окладу прокурора регіональної прокуратури;

8) заступника керівника регіональної прокуратури - 1,3 посадового окладу прокурора регіональної прокуратури;

9) керівника підрозділу регіональної прокуратури - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора регіональної прокуратури;

10) заступника керівника підрозділу регіональної прокуратури - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора регіональної прокуратури;

11) керівника місцевої прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури;

12) першого заступника керівника місцевої прокуратури - 1,4 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури;

13) заступника керівника місцевої прокуратури - 1,3 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури;

14) керівника підрозділу місцевої прокуратури - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури;

15) заступника керівника підрозділу місцевої прокуратури - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

6. Посадовий оклад прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури не може бути меншим за посадовий оклад керівника структурного підрозділу центрального управління Національного антикорупційного бюро України, що здійснює досудове розслідування.

7. Прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.

8. Грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

9. Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2017, частину третю статті 81 Закону України «Про прокуратуру» було викладено в наступній редакції:

3. Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ (далі Закон №113) абзац четвертий частини другої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» викладено у наступній редакції:

Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

та доповнено зазначену частину абзацом п`ятим наступного змісту:

Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.

Крім того, Законом №113 частини третю - п`яту статті 81 Закону України «Про прокуратуру» викладено в такій редакції:

«3. Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

4. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом:

1) прокурора обласної прокуратури - 1,2;

2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.

5. Посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються у такому розмірі:

1) Генерального прокурора - 1,7 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

2) першого заступника Генерального прокурора - 1,5 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

3) заступника Генерального прокурора - 1,3 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

4) керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

5) заступника керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора Офісу Генерального прокурора;

6) керівника обласної прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

7) першого заступника керівника обласної прокуратури - 1,4 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

8) заступника керівника обласної прокуратури - 1,3 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

9) керівника підрозділу обласної прокуратури - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

10) заступника керівника підрозділу обласної прокуратури - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора обласної прокуратури;

11) керівника окружної прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

12) першого заступника керівника окружної прокуратури - 1,4 посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

13) заступника керівника окружної прокуратури - 1,3 посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

14) керівника підрозділу окружної прокуратури - 1,27-1,20 посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

15) заступника керівника підрозділу окружної прокуратури - 1,17-1,10 посадового окладу прокурора окружної прокуратури";

частину восьму виключено.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» було установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» був установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» був установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» був установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» був установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» був установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 8 Закону України Про оплату праці (далі - Закон №108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Згідно статті 13 зазначеного Закону оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

За приписами частини другої статті 89 Закону України Про прокуратуру функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

Згідно статті 90 вказаного Закону фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Схема посадових окладів працівників прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у спірний період посадовий оклад позивача нараховувався не у відповідності до положень ч. 3 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, а у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Такі виплати позивачу здійснювались на підставі пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VІІІ розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України був доповнений пунктом 26, яким установлено (крім іншого), що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За загальним правилом, конкуренція правових норм у часі повинна вирішуватися на користь норми, прийнятої пізніше, оскільки найновіше законодавство демонструє способи та форми правового регулювання, які на даний етап розвитку суспільства, на думку законодавця, є більш доцільними.

Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 №79-VIII прийняті пізніше Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, а тому, в період з 01.01.2015 по 26.03.2020 норми і положення Закону України "Про прокуратуру" щодо заробітної плати прокурора застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №825/575/16, від 21.03.2018 у справі №817/548/16, від 21.11.2018 у справі №808/2163/17, від 16.01.2019 у справі №804/217/17, від 27.02.2019 у справі №809/982/16, від 07.05.2020 у справі №824/490/16-а. Судова позиція з цього спірного питання є сталою.

З огляду на нарахування позивачу у спірний період заробітної плати виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», тобто, з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 №79-VIII, у розмірі встановленому законом, суд дійшов висновку, що заробітну плату позивачу нараховано у розмірі не нижчому від визначеної законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, про завдання йому матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої заробітної плати.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Тобто, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Суд вважає, що недоотриманий позивачем розмір заробітної плати не може вважатись збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відтак, зазначені положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України втратили чинність саме з дня ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України з 26.03.2020.

Суд зазначає, що позивача було звільнено із займаної посади у прокуратурі Запорізької області 14.02.2020, тобто до дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення.

Як частиною 2 статті 152 Конституції України, так і частиною 1 статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 28.01.2021 у справі №560/703/20.

Відтак, судом встановлено, що в період роботи позивача в прокуратурі Запорізької області виплата позивачу заробітної плати здійснювалась у відповідності до чинних на той час приписів законодавства України, а тому у суду відсутні правові підстави для визнання протиправними дій чи бездіяльності відповідача щодо неналежного розрахунку із позивачем при звільненні.

Враховуючи викладене, рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки останні у даній справі виникли та припинилися до прийняття такого рішення.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №318/2132/14-а та від 16.05.2019 у справі №820/2640/17.

В той же час, суд зазначає, що Законом № 113, який набрав чинності 25.09.2019 та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, частини 3, 4 ст. 81 Закону України Про прокуратуру викладені у вищенаведеній новій редакції, відповідно до якої з 25.09.2019 положення ст. 81 Закону України Про прокуратуру встановлюють розміри посадових окладів прокурорів окружних та обласних прокуратур.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113 до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113 день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 № 351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 №40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року.

Отже, у період з 25.09.2019 по 11.09.2020 обласні прокуратури створені не були, позивач у період з 25.09.2019 по 14.02.2020 не обіймав посаду прокурора обласної прокуратури, а обіймав посаду прокурора прокуратури Запорізької області.

Таким чином, дія статті 81 Закону України Про прокуратуру у редакції, чинній у період з 25.09.2019 по 11.09.2020, не поширюється на прокурорів прокуратур областей, оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Суд звертає увагу, що положення до п. 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113 не визнані неконституційними.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для здійснення позивачу оплати праці у період з 25.09.2019 по 14.02.2020 у інший спосіб, ніж був встановлений чинними станом на існування спірних правовідносин нормативно-правовими актами, що виключає бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах щодо неналежного розрахунку заробітної плати позивача та, відповідно, підстав для зобов`язання здійснити виплату заробітної плати позивачу за зазначений період.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова, 29-а, м. Запоріжжя, 69005) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 07.10.2021.

Суддя Р.В. Кисіль