Справа № 240/8885/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 240/8885/21
категорія 112010203
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13.10.2020;
- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області винести рішення про зменшення їй віку виходу на пенсію на 6 (шість) років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком із врахуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку із недосягненням 54-річного віку та необхідного.
Вказану відмову Пенсійного фонду та його дії позивач вважає протиправними та необґрунтованими, при цьому вказує, що право на зменшення пенсійного віку на 6 років відповідачем не оспорюється.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірену копію пенсійної справи позивача.
18.06.2021 відповідач на виконання вимог ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи від 19.05.2021 надіслав до суду належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи позивача.
25.06.2021 до суду також надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13.10.2020 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з недосягненням 54-річного віку та відсутністю необхідного стажу.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що 04.11.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії за віком із врахуванням ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 13.10.2021, у зв`язку із не досягненням 54 - річного віку та необхідного стажу, який повинен становити не менше 25 років для потерпілих 2 категорії.
Крім того, за наявними документами до страхового стажу Пенсійним фондом не враховано періоди трудової діяльності з 17.06.1991 по 11.01.1995 в міській лікарні Тюменської області РСФСР, оскільки відсутня інформація про перейменування даної установи, що не відповідає вимогам п. 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 року №110, про що відповідачем повідомлено позивача.
Позивач вважаючи таке рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IVвстановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі Закон № 796-XII).
При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону № 796-XII.
Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до ч.1 ст.55 вказаного Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
У свою чергу, ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV встановлено, що починаючи з 01.01.2020 пенсія за віком після досягнення віку 60 років чоловікам призначається за наявності страхового стажу не менше 27 років.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 21 року, при розрахунку якого слід врахувати, що від 27 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.
Як вже зазначалося, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт не досягнення позивачем 54-річного віку та відсутності необхідного стажу, зокрема 25 років (31-6), як для потерпілої 2 категорії.
Відтак, позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а до відповідача із заявою про призначення пенсії звернулася 07.10.2020, тобто на момент звернення позивача до відповідача із відповідною заявою позивач не досягнула 54-річного віку, що не дає право на призначення пенсії у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із зменшенням пенсійного віку на 6 років.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).
З огляду на вищенаведене, суд вважає, що відповідач, приймаючи рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону № 796-XII діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, оскільки позивач на момент звернення не набув права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (не досягнула 54-річного віку), встановленого для одержання державних пенсій.
Щодо зарахування до страхового стажу Пенсійним фондом періоди трудової діяльності з 17.06.1991 по 11.01.1995 в міській лікарні Тюменської області РСФСР, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Так, підставою для неврахування до страхового стажу трудової діяльності з 17.06.1991 по 11.01.1995, слугувало порушення п. 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 року №110, зокрема відсутність інформації про перейменування даної установи.
За відомостями відображеними у трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.08.1988 позивач у період з 17.06.1991 по 11.01.1995 працювала міській стоматологічній поліклініці на посаді медичної сестри (наказ про прийняття №26-к від 17.06.1991, та наказ про звільнення №3-к від 04.01.1995).
Однак вказаний період роботи Пенсійним фондом не зараховано до страхового стажу позивачу, оскільки відсутня інформація про перейменування даної установи.
Суд не погоджується із вказаними твердженнями відповідача та вважає за необхідне вказати, що згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом регулює Законом № 1058-ІV.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (статті 1 Закону № 1058-ІV).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV).
На підставі частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 (далі Інструкція № 58), затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України №110 від 17.08.1993 (далі - Інструкція №58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Пунктом 2.3 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).
Згідно з пунктом 4.1. Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Так, як вже відмічалося, підставою для незарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу, слугував факт відсутності інформації про перейменування установи.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що вказані порушення сталися не з вини позивача, яка у вказаний період працювала у медичній установі на посаді медичної сестри, що підтверджується копією трудової книжки, яка наявна у матеріалах справи.
При цьому, слід наголосити, що відповідачем не оспорюється здійснений запис у трудовій книжці про трудову діяльність позивача у період з 17.06.1991 по 11.01.1995.
Тобто відповідач не вказує на порушення відповідачем ведення трудової книжки.
При цьому, ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
При цьому, слід наголосити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, підтверджений записами у трудовій книжці, а не дотримання будь-яких формальностей.
Відповідач при винесенні рішення, яким не зарахував вищевказаний стаж позивача до його страхового не врахував, що не усі формальності можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці чи наявність будь-яких інших довідок.
Відтак, підставою для підтвердження трудового стажу у особи, є записи (відомості) зазначені у трудовій книжці, а не дотриманням усіх формальних вимог при її заповненні.
Слід наголосити, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту саме зайнятості особи у оскаржуваний період, а не будь-які формальності.
Крім того, у даному випадку суперечностей щодо трудової діяльності у вказаний період у сторін, які беруть участь у справі, не виникло.
З огляду на вищевказане, посилання відповідача на відсутність інформації про перейменування установи в якій позивач в оспорюваний період працювала, не може слугувати підставою для неврахування такої роботи до страхового стажу останньої, а тому, на думку суду, вказаний трудовий період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача при призначенні пенсії при досягненні нею права (досягнення необхідного віку - 54 років).
Так, відповідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд з метою захисту порушених прав позивача, у відповідності до вимог ст.9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задоволення позову частково, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13.10.2020 та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи з 17.06.1991 по 11.01.1995 в міській лікарні Тюменської області РСФСР.
Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 13.10.2020 в частині щодо незарахування страхового стажу.
Зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.06.1991 по 11.01.1995 в міській лікарні Тюменської області РСФСР.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 450 (чотириста п`ятдесят) грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 06.10.2021.