Справа № 623/3318/21
Суддя: Одарюк М. П.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/3318/21
Номер провадження 2-а/623/46/2021
РІШЕННЯ

іменем України

06 жовтня 2021 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря Ткаченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ізюм в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в місті Києві Бойчук Михайлу Павловичу, Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в місті Києві про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить поновити строк на оскарження постанови, оскільки оскаржувану постанову отримав лише 17 серпня 2021 року та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2573242 винесену 23.05.2020 року інспектором 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в місті Києві старшим лейтенантом поліції Бойчуком Михайлом Павловичем, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 125 прим. КУпАП, обґрунтовуючи тим, що його було притягнуто до відповідальності незаконно, з порушенням встановленого порядку, а постанова прийнята відповідачем з порушенням його прав та норм закону. Таким чином, позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує його права.

09 вересня 2021 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив, у якому останні вказують про правомірність постанови, просять в позові відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 23.05.2020 року поліцейським 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Бойчуком М.П. було винесено постанову про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 125 прим. КУпАП, та призначено стягнення у вигляді попередження.

В постанові зазначено, що 23.05.2020 року о 09 год. 51 хв. в м. Києві Шосе Бориспільське 23 км при зупинці на автомагістралі не встановив попереджувальних знаків, чим порушив вимоги п. 9.9,9.11 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 125 прим. КУпАП.

Копія постанови не містить підпису позивача про отримання спірної постанови, а також вказівки на те, що позивач відмовився від отримання спірної постанови. Також копія постанови не містить відмітки про надіслання останньої рекомендованим листом на адресу позивача.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржив винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, а КУпАП взагалі не містить ст. 125 прим.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень відповідача, суд приймає до уваги те, що згідно зі статтею 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З боку сторони відповідача суду було надано відзив на позов, в якому стороною відповідача вказується, зокрема, на те, що вина позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 125 КУпАП.

Однак, варто вказати, що згідно копії постанови серії ЕАМ № 2573242 від 23.05.2020 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 125 прим. КУпАП.

Інших доказів фіксації факту порушення позивачем 23.05.2020 року року правил дорожнього руху, які були кваліфіковані відповідачем за ст. 125 прим. КУпАП, стороною відповідача суду надано не було.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Звертаючись з позовом до суду позивач також посилається, як на підставу для скасування постанови про адміністративне правопорушення, на те, що інспектором поліції постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була складена незаконно, оскільки жодних доказів порушення ним правил дорожнього руху інспектором поліції на місці зупинки йому надано не було, що також унеможливлює встановлення наявності його вини у вчиненні такого правопорушення.

Як вбачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, а тому керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд вважає, що відповідачем, в порушення вимог ст. 77 КАС України, не надано достатніх доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, а тому, зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заперечив свою провину у вчиненні правопорушення та пояснив, що керуючи транспортним засобом правил дорожнього руху він не порушував, а також те, що КУпАП на час винесення оскаржуваної постанови та на час винення рішення судом не містить ст. 125 прим., суд вважає, що провина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 125 прим. КУпАП, не доведена.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France). Втім, для того, щоб розуміти, що презумпція невинуватості має бути у цьому випадку застосована, ґрунтовних знань чинного законодавства не потрібно - достатньо володіти необхідним почуттям справедливості, яке, поза сумнівом, повинне бути властиве професійному судді.

Оскільки достатніх та переконливих доказів відповідачем не надано, то суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані і відповідають дійсності, і у такому випадку не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, за яке позивач був притягнутий до відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідача не надано суду переконливих доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 125 прим. КУпАП, суд вважає, що позовна вимога про скасування постанови є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн. за позовну вимогу про скасування постанови, яка підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 125, 126, 256, 261, 268, 276, 288, 289, 293 КУпАП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в місті Києві Бойчук Михайлу Павловичу, Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в місті Києві про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 2573242 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.05.2020 року, винесену поліцейським 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Бойчуком Михайлом Павловичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 125 прим. КУпАП у вигляді попередження, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду Харківської області.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк