Справа № 640/14891/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду війни 2 групи оформлене протоколом від 20.06.2019 № 8;

- зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу як особі з інвалідністю 2 групи, яка пов`язана із захистом Батьківщини, у розмірі 300 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із врахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю 2 групи, яка пов`язана із військовою службою, у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, відповідно до Закону України «Про міліцію», згідно вимог п. 6 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 за № 336 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції листом від 24.06.2019 № 2373/02/05.1-19 повідомила, що згідно з протоколом Міжвідомчої комісії від 20.06.2019 № 8 прийнято рішення відмовити в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки позивачу вже призначено одноразову грошову допомогу як інваліду військової служби, відповідно до Закону України «Про міліцію». Таким чином позивач вважає безпідставним незастосування Міжвідомчою комісією Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції положення п. 6 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 за № 336 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей» та протиправним рішення Міжвідомчої комісії оформлене протоколом від 20.06.2019 № 8.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Скаржник вказує на те, що одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням особі інвалідності виплачується за однією з підстав, визначених законом, за вибором особи. Відповідач зазначає, що позивач отримав відповідну допомогу на підставі Закону України «Про міліцію», у зв`язку з чим втратив право на отримання такої ж допомоги на підставі інших законів.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив службу в органах податкової міліції ГУ ДФС у Київській області.

Наказом ГУ ДФС у Київській області від 26.09.2017 №638-о підполковник податкової міліції ОСОБА_1 звільнений з органів податкової міліції Головного управління ДФС за підпунктом «В» пункту 64 (через хворобу).

Відповідно довідки (виписки) з акта огляду від 21.11.2017 року серії АВ 0968023 Київського міського центру медико-соціальної експертизи «Центральна МСЕК №1», з 30.10.2017 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії АГ № 0014019 позивачу встановлено 65% (шістдесят п`ять) відсотків втрати працездатності.

23.11.2017 позивач звернувся до ГУ ДФС у Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Листом №4103/М/10-36-04-02 від 28.11.2017 ГУ ДФС у Київській області відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що оскільки працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегулювано.

Вважаючи протиправними такі дії ГУ ДФС у Київській області позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018 у справі № 826/16331/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 від 23.11.2017 про призначення одноразової грошової допомоги, яке викладено та оформлене листом від 28.11.2017 року №4103/М/10-36-04-02.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи, яка встановлена у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, згідно ст. 356 Податкового кодексу України, ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію», пункту 15 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію», Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707 зі змінами та доповненнями передбачені відповідно до Порядку затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вищезазначеного рішення суду ГУ ДФС у Київській області призначила позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності під час безпосередньої участі в антитерористичній операції. Вказана обставина підтверджується Висновком ГУ ДФС у Київській області про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції (а.с. 22), листом ДФС України № 10835/5/99-99-04-04-02-16 від 31.05.2019 (а.с. 38), листом ГУ ДФС у Київській області № 16785/М/10-36-04-02 від 12.07.2019 (а.с. 32), та не заперечується сторонами.

Після повторного огляду МСЕК, згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках АГ № 0015049 від 05.11.2018 (а.с. 17) та виписки з акта огляду МСЕК № АВ 0968978 від 20.12.2018 (а.с. 18), що були прийняті на підставі огляду МСЕК № 1064б, ОСОБА_1 була змінена причина II групи інвалідності на: «захворювання, так пов`язане із захистом Батьківщини».

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.12.2018 та довідки від 26.12.2018 № 742/10-05 Управління правці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 встановлено статус інваліда війни відповідно до п. 11 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.11-12).

08.07.2019 позивач звернувся до ГУ ДФС у Київській області з заявою про призначення одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із зміненою причини інвалідності на інваліда війни 2 групи по захворюванню пов`язаного із захистом Батьківщини, враховуючи вже попередньо призначену суму (а.с. 30-31).

12.07.2019 ГУ ДФС у Київській області листом № 16785/М/10-36-04-02 (а.с.32) відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності по захворюванню пов`язаному із захистом Батьківщини належить до компетенції міжвідомчої комісії та виплачується органами соціального захисту населення за місцем реєстрації, проживання або перебування.

17.05.2019 позивач звернувся до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції з заявою про розгляд питання щодо призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, як інваліду війни 2 групи по захворюванню пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с. 33).

Листом від 24.06.2019 № 2373/02/05.1-19 Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції повідомила позивачу, що Міжвідомча комісія на своєму засіданні 20.06.2019 розглянула заяву позивача та на підставі листа Державної фіскальної служби України від 31.05.2019 № 10835/5/99-99-04-04-02-16 прийняла рішення відмовити позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з тим, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 у справі № 826/16331/17, йому вже призначено одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про міліцію» (а.с. 34).

Вказане підтверджується витягом з протоколу засідання міжвідомчої комісії № 8 від 20.06.2019 (а.с. 39).

Позивач вважаючи такі дії протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що у позивача є всі підстави на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи у розмірі 300 прожиткових мінімумів відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із врахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги як інваліду податкової міліції 2 групи у розмірі 200 прожиткових мінімумів відповідно до Закону України «Про міліцію», що вказує на неправомірність дій відповідача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини сьомої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам, зазначеним у пунктах 11- 14 частини другої статті 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Підпункт «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Таким чином, з 30.10.2017 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, що надає право на одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму відповідно до ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», а з 01.11.2018 позивачу після повторного огляду МСЕК було встановлено вже статус інваліда війни ІІ групи, що надає право на одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, станом на 01.11.2018 позивачу вже була призначена одноразова грошова допомога у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму відповідно до ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Таким чином, спірним питанням у даному спорі є право позивача на збільшену грошову допомогу, що виникла після повторного огляду згідно рішення МСЕК.

Відповідно до п.4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

З огляду на наведене, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували, а також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Постановою Кабінету Міністрів України № 336 від 29.04.2016 затверджено Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Порядок № 336), який визначає механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, деяких категорій осіб (далі - одноразова грошова допомога).

Згідно з п.6 Порядку № 336 одноразова грошова допомога в разі встановлення інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання призначається та виплачується особам, зазначеним в абзацах другому, третьому, четвертому та п`ятому пункту 2 цього Порядку, залежно від групи інвалідності в таких розмірах: 400 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Розмір одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання особам, зазначеним в абзацах другому, третьому, четвертому та п`ятому пункту 2 цього Порядку, визначається виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року, в якому встановлено інвалідність.

Якщо протягом двох років особам, зазначеним в абзацах другому - п`ятому пункту 2 цього Порядку, після первинного встановлення інвалідності при повторному огляді встановлено вищу групу інвалідності згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2017 позивачу первинно встановлено ІІ група інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, з 01.11.2018 позивачу після повторного огляду МСЕК було встановлено вже статус інваліда війни ІІ групи відповідно до п. 11 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Отже позивачу встановлено групу інвалідності із зміною причини інвалідності протягом двох років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки протягом двох років позивачу після повторного огляду МСЕК було встановлено групу інвалідності що надає йому право на виплату одноразової грошової допомоги в більшому розмірі (300 прожиткових мінімумів поряд з раніше призначеним 200), відповідач протиправно відмовив у проведенні виплат з урахуванням раніше виплаченої суми відповідно до п.6 Порядку №336 та п.4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.04.2021 року у справі № 806/1197/18, від 21.12.2020 у справі № 725/4136/17, від 16.12.2020 у справі № 240/9995/19, від 10.12.2020 у справ № 822/1397/18.

Суд першої інстанції вірно вважає необґрунтованим посилання відповідача на ч.7 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачає, що якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги винило не одночасно, зокрема 30.10.2017 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, а з 01.11.2018 позивачу після повторного огляду МСЕК було встановлено вже статус інваліда війни ІІ групи відповідно до п. 11 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставного незастосування Міжвідомчою комісією Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції положення п. 6 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 за № 336 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей» та протиправним рішення Міжвідомчої комісії оформлене протоколом від 20.06.2019 № 8.

У позивача є всі підстави на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи у розмірі 300 прожиткових мінімумів відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із врахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги як інваліду податкової міліції 2 групи у розмірі 200 прожиткових мінімумів відповідно до Закону України «Про міліцію», що вказує на неправомірність дій відповідача.

Колегія суддів наголошує, що позивач спочатку скористався правом на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200 прожиткових мінімумів відповідно до Закону України «Про міліцію», однак в подальшому в нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у відповідності до приписів чинного законодавства. При цьому, відповідачем не спростовано право позивача на отримання такої допомоги у першому чи другому випадках.

В силу частини четвертої статті 4 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Норм законодавства, які б забороняли позивачу скористатися своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі або ж норм, які б встановлювали особливості реалізації такого права (зокрема у разі виникнення права на отримання допомоги у більшому розмірі внаслідок зміни причини інвалідності) відповідачем не наведено.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких