Справа № 640/20586/21
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м. Київ № 640/20586/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1) Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, 2) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області
про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, ), Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Паркова, 5/13, ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 27.05.2021 про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 31.10.2019 № 84-1 про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту,

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 27.05.2021 про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 24.10.2019 НОМЕР_3 про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту,

- визнати протиправними дії Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області щодо поширення персональних даних ОСОБА_1 без його згоди шляхом надання Вищій кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури кваліфікаційної справи позивача, яка містить у собі його персональні дані,

- зобов`язати Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Волинської області утриматися від поширення персональних даних позивача без його згоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури прийняті за результатами розгляду скарг особи, яка взагалі не мала права їх подавати, оскільки права скаржника жодним чином не були порушені, а рішення про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту є актом індивідуальної дії та стосуються виключно прав та інтересів особо, щодо якої вони були прийняті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області позивач зазначає, що комісія здійснила поширення персональних даних позивача без його згоди шляхом надання Вищій кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури кваліфікаційної справи, яка містить у собі персональні дані позивача всупереч вимог Закону України "Про захист персональних даних" та мети обробки персональних даних, згоду на яку надано одночасно із поданням заяви про допуск до складання кваліфікаційного іспиту.

Відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву обґрунтований тим, щооскаржувані рішення є обґрунтованими, прийнятими відповідно до вимог законодавства. Відповідач зазначає, що скарги на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області подано не фізичною особою, а представником Ради адвокатів України на виконання пунктів 2.3.2, 2.3.5, 2.3.6, 2.3.25, 2.3.26, 2.3.27 Статуту Національної асоціації адвокатів України, затвердженого рішенням Установчого з`їзду адвокатів України від 17.11.2012.

Відповідач-1 вважає, що оскаржувані скаржником рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області стосуються прав, обов`язків та інтересів, в тому числі, Ради адвокатів України та Національної асоціації адвокатів України, оскільки Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" кожному гарантує право на оскарження будь-якого рішення кваліфікаційної комісії регіону.

Відповідач-2 також заперечує проти позовних вимог, оскільки перед наданням кваліфікаційної справи позивача, відповідач-2 звертався до голови Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури з листом, в якому було порушено питання окремої неузгодженості підзаконних нормативних актів, які регулюють правовідносини у сфері дисциплінарних проваджень і обміну документами. Оскільки відповіді надано не було, то уповноважені особи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області були змушені передати кваліфікаційну справу позивача до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій заперечує проти викладених відповідачами доводів та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Волинської області рішенням від 24.10.2019 №83-5 допустила ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту для набуття права на заняття адвокатською діяльністю.

31.10.2019 Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Волинської області прийнято рішення № 84-1, яким затверджено результати складання кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 та видано йому про складання кваліфікаційного іспиту.

У подальшому позивачем, на підставі рішення Ради адвокатів Волинської області від 15.05.2020 № 2/46-21, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 15.05.2020 серії НОМЕР_2.

Розпорядженням Голови Національної асоціації адвокатів України, Ради адвокатів України Ізовітової Л.П. від 27.05.2020 № 85 створено робочу групу по вивченню питань, порушених у скаргах окремих адвокатів щодо недотримання процедури допуску та складання кваліфікаційного іспиту, процесу проходження стажування та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, зокрема, ОСОБА_1 , з метою проведення відповідної перевірки на наявність порушень.

Пунктом 3 вказаного розпорядження вирішено звернутися до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарною комісії адвокатури щодо надання оцінки питанням, порушеним у скаргах окремих адвокатів, стосовно дотримання процедури допуску та складання кваліфікаційного іспиту, зокрема, позивачем.

11.06.2020 за № 13689 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшла скарга Голови Робочої групи, Заступника Голови Ради адвокатів України Кухара Олександра Івановича на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 24.10.2019 НОМЕР_3 про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту та за № 13685 на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 31.10.2019 № 84-1 про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту.

Листом від 12.06.2020 № 2697 голова Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вилков С.В. на підставі пункту 3.39 Регламенту Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури просив Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Волинської області направити матеріали кваліфікаційної справи відносно ОСОБА_1

Рішенням від 27.05.2021 № V-008/2021 Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури скаргу Голови Робочої групи, Заступника Голови Ради адвокатів України Кухара Олександра Івановича задовольнила частково. Скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 24.10.2019 НОМЕР_3 про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту.

Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури від 27.05.2021 № V-009/2021 скаргу Голови Робочої групи, Заступника Голови Ради адвокатів України Кухара Олександра Івановича задоволено. Скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 31.10.2019 № 84-1 про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту.

Позивач, вважаючи протиправними рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, а також дії Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області щодо направлення кваліфікаційної справи та розголошення персональних даних, звернувся з цим позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №5076-VI адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 8 Закону № 5076-VI передбачено умови допуску до складення кваліфікаційного іспиту. Так, особа, яка виявила бажання стати адвокатом та відповідає вимогам частин першої та другої статті 6 цього Закону, має право звернутися до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту. Порядок допуску до складення кваліфікаційного іспиту та перелік документів, що додаються до заяви, затверджуються Радою адвокатів України.

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури перевіряє відповідність особи вимогам, установленим частинами першою та другою статті 6 цього Закону. З метою перевірки повноти та достовірності відомостей, повідомлених особою, яка виявила бажання стати адвокатом, і за наявності письмової згоди такої особи кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, кваліфікаційна палата або визначений нею член палати можуть звертатися із запитами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, що зобов`язані не пізніше десяти робочих днів з дня отримання запиту надати необхідну інформацію.

Строк розгляду заяви про допуск до складення кваліфікаційного іспиту не повинен перевищувати тридцяти днів з дня її надходження.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури приймає рішення про: 1) допуск особи до кваліфікаційного іспиту; 2) відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту.

Особі, яка звернулася із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту, повідомляється про прийняте рішення письмово протягом трьох днів з дня його прийняття. У разі прийняття рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту в рішенні кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в обов`язковому порядку зазначаються причини такої відмови.

Рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту може бути оскаржено до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Згідно статті 9 Закону №5076-VI кваліфікаційний іспит є атестуванням особи, яка виявила бажання стати адвокатом. Кваліфікаційний іспит полягає у виявленні теоретичних знань у галузі права, історії адвокатури, адвокатської етики особи, яка виявила бажання стати адвокатом, а також у виявленні рівня її практичних навичок та умінь у застосуванні закону.

Організація та проведення кваліфікаційного іспиту здійснюється кваліфікаційною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Порядок складення кваліфікаційних іспитів, методика оцінювання та програма кваліфікаційних іспитів затверджуються Радою адвокатів України. Рада адвокатів України може встановити плату за складення кваліфікаційного іспиту та порядок її внесення.

Особі, яка склала кваліфікаційний іспит, протягом десяти днів з дня складення кваліфікаційного іспиту кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури безоплатно видає свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту.

Свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту дійсне протягом трьох років з дня складення іспиту. Зразок свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту затверджується Радою адвокатів України.

Особа, яка не склала кваліфікаційний іспит, може протягом тридцяти днів з дня отримання рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури оскаржити його до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду, які можуть залишити оскаржуване рішення без змін, або зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури провести повторний кваліфікаційний іспит у найближчий час проведення таких іспитів.

Право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки (частини перша статті 36 Закону № 5076-VI).

Національна асоціація адвокатів України є недержавною некомерційною професійною організацією, яка об`єднує всіх адвокатів України та утворюється з метою забезпечення реалізації завдань адвокатського самоврядування (частина перша стаття 45 Закону №5076-VI).

Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є колегіальним органом, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури (частина перша статті 52 Закону № 5076-VI).

Відповідно до частини четвертої статті 52 Закону № 5076-VI, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури:

1) розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури;

2) узагальнює дисциплінарну практику кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури;

3) виконує інші функції відповідно до цього Закону.

Згідно із частиною п`ятою статті 52 Закону №5076-VI, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право:

1) залишити скаргу без задоволення, а рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без змін;

2) змінити рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури;

3) скасувати рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ухвалити нове рішення;

4) направити справу для нового розгляду до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури вчинити певні дії.

Частиною сьомою статті 52 Закону №5076-VI визначено, що рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено до суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття.

Установчим документом Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури є положення про Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, яке затверджується з`їздом адвокатів України (частина десята статті 52 Закону № 5076-VI).

Положення про Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури затверджено 09.06.2017 рішенням звітно-виборного з`їзду адвокатів України 2017 року.

Відповідно до пункту 3.9 Регламенту Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 04-05.07.2014 №78, ВКДКА протягом десяти днів із дня отримання скарги, що відповідає вимогам, які визначені у Положенні про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженому рішенням Ради адвокатів України № 120 від 30.08.2014, витребовує матеріали дисциплінарної (кваліфікаційної) справи, у відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури зобов`язана не пізніше десяти календарних днів з дня отримання листа ВКДКА про витребування зазначених матеріалів направити їх до ВКДКА.

Згідно із пунктом 3.29 Регламенту порушення строку на оскарження рішення КДКА без поважних причин є підставою для відхилення скарги, про що зазначається в рішенні ВКДКА про залишення скарги без задоволення, а рішення без змін.

Відповідно до пункту 3.30 Регламенту строк на оскарження рішення КДКА, який встановлений статтею 50 Закону №5076-VI, може бути поновлено за рішенням ВКДКА згідно заяви скаржника про поважність причин його пропуску, про що зазначається в протоколі засідання ВКДКА.

Згідно пункту 3.36 Регламенту рішення, постанови ВКДКА викладаються письмово з наведенням мотивів їх прийняття і підписуються головуючим на засіданні ВКДКА та секретарем засідання ВКДКА.

Відповідно до статті 1 Положення № 120, це положення розроблено відповідно до Закону №5076-VI, Закону України "Про звернення громадян", Правил адвокатської етики, Регламенту кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону та інших актів законодавства України і Національної асоціації адвокатів України, з метою офіційного тлумачення відповідності поведінки адвокатів вимогам законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність та етичним стандартам, а також регламентації дисциплінарного провадження стосовно адвокатів.

Згідно статті 12 Положення № 120 дисциплінарну справу стосовно адвоката не може бути порушено за заявою (скаргою), що не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку адвоката, а також за анонімною заявою (скаргою).

Стаття 14 Положення № 120 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає вимоги до скарги.

Згідно із статтею 15 Положення № 120, заява (скарга), оформлена без дотримання вимог статті 14 цього Положення, повертається заявникові (скаржникові) з відповідним роз`ясненням не пізніше десяти днів від дня її надходження.

Стала практика Європейського Суду з прав людини сформулювала підхід, відповідно до якого нормативні положення слід тлумачити саме у такий спосіб, який забезпечував би максимально ефективний захист прав людини. Суд визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, національний суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (рішення у справі "Скордіно проти Італії").

У постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Конституція України містить не тільки норми прямої дії, але і принципи та цінності; суд повинен, у першу чергу, захищати конституційні права та свободи особи, при виникненні ситуації, за якої потрібно вибирати пріоритет: вузька інтерпретація норми, що призводить до одного результату, або розширене тлумачення, що тягне за собою більш ефективний захист конституційних прав і свобод, варто робити вибір на користь останнього, враховуючи також дотримання балансу суспільних та приватних інтересів.

Фактично, йдеться про розширювальне тлумачення прав особи та водночас обмежувальне тлумачення прав - можливостей дій держави. Норми, що визначають правовий статус держави, її органів та посадових осіб (така теза випливає зі спеціально-дозволенного типу правового регулювання діяльності державних органів, закріпленого у статті 19 Конституції України) потрібно тлумачити буквально (а то й звужено).

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Разом з тим, частиною восьмою статті 50 Закону №5076-VI передбачено альтернативні можливості оскарження рішень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури: або до ВКДКА, або до суду. Можливості захисту прав і у ВКДКА, і в суді мають бути ідентичними.

Тобто, зазначеним положенням фактично законодавчо надано ВКДКА статус квазісудового органу, і, внаслідок цього статусу, ВКДКА зобов`язана дотримуватись принципів, закріплених статтею 6 Конвенції.

Такий обов`язок закріплено й у Регламенті, відповідно до пункту 3.16 якого розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури здійснюється згідно з вимогами положень Конвенції.

Отже, принципи, які застосовуються судом при оскарженні індивідуальних актів, повинні застосовуватись і ВКДКА.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт дев`ятнадцять частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Відтак, зважаючи на наведені вище положення Кодексу адміністративного судочинства України та загальновідомі ознаки, властивості нормативно-правового й індивідуального актів, рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 31.10.2019 № 84-1 про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту та від 24.10.2019 НОМЕР_3 про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту є актами індивідуальної дії, оскільки:

- не містять загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачають індивідуалізовані приписи;

- не регулюють певний вид суспільних відносин, а спрямовані на припинення та виникнення конкретних правовідносин;

- не розраховані на багаторазове застосування, а вичерпують дію своїм виконанням.

Щодо суб`єктів оскарження індивідуальних актів, Верховним Судом, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вироблений сталий підхід, який полягає у наступному.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Крім того, процесуальний закон вимагає належності особи, яка звернулася до суду з позовом, до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії.

Європейський Суд з прав людини у пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Як свідчать матеріали справи, скарги на рішення про допуск позивача до складення кваліфікаційного іспиту, про затвердження результатів складення кваліфікаційного іспиту та про видачу свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту було подано скаржником - заступником Голови Ради адвокатів України, тобто особою, якої вказані рішення жодним чином не стосуються.

Суд звертає увагу, що скаржник - заступник голови Ради адвокатів України не є та не може бути суб`єктом оскарження вищезазначених рішень, а відтак у ВКДКА не виникає повноважень на розгляд скарг та, відповідно, прийняття будь-яких рішень за наслідками їх розгляду, окрім як відхилення скарг.

Крім того, з моменту допуску позивача до складення кваліфікаційного іспиту рішення про допуск позивача до складення кваліфікаційного іспиту вичерпало свою дію та не підлягало оскарженню, що було додатковою підставою для відхилення скарги.

Вищенаведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо оскарження актів індивідуальної дії, висловлені у постановах від 16.10.2018 у справі №9901/415/18 та від 18.12.2018 у справі №9901/657/18, а також у постановах Верховного Суду від 14.12.2020 у справі №640/12695/19, від 31.03.2021 у справі №640/17408/19.

З аналізу вищенаведених норм, у тому числі статей 6, 8, 50 Закону № 5076-VI, суд дійшов наступних висновків: процедура допуску до складання кваліфікаційного іспиту передбачає оскарження виключно рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту, що є логічним, оскільки лише вказане рішення може мати негативні наслідки для особи; Закон № 5076-VI не надає можливість оскарження рішення про допуск особи до кваліфікаційного іспиту, оскільки будь-якого негативного впливу на права особи воно не має; рішення про допуск до кваліфікаційного іспиту чи відмову у ньому стосується виключно тієї особи, яка виявила бажання стати адвокатом та відповідає вимогам частин першої та другої статті 6 цього Закону; суб`єктом оскарження рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту може бути виключно та особа, відносно якої воно прийнято; будь-які інші суб`єкти (треті особи), яких не стосується вказане рішення, не наділені відповідним правом на його оскарження.

Таким чином, суд вважає безпідставним посилання відповідача-1 на частину першу статті 36 Закону № 5076-VI, з якої, на думку ВКДКА, випливає право будь-якої особи оскаржувати індивідуальні акти, прийняті регіональними КДКА, оскільки вказана норма стосується лише процедури притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, а не оскарження індивідуального акту.

Зважаючи на те, що відповідач-1 допустив реалізацію не передбаченого законодавством права на оскарження рішення про допуск особи до кваліфікаційного іспиту, затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та видачу свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту суб`єктом, який не наділений правом на їх оскарження, тобто третьою особою, якої такі рішення не стосуються, поновивши строк на їх оскарження, ВКДКА допустила порушення принципу юридичної визначеності, оскільки відсутність умови належного здійснення їх розгляду і дотримання вказаного принципу приводила б до постійного збереження стану невизначеності у цих відносинах через можливість оскарження невизначеним колом осіб таких рішень внаслідок поновлення строків звернення на їх оскарження.

Враховуючи встановлені судом порушення відповідачем-1 під час прийняття скарг на рішення КДКА Волинської області та, як наслідок, безпідставне та необґрунтоване прийняття оскаржуваних рішень, що є самостійною та достатньою підставою для визнання їх протиправними та скасування, суд не вважає за доцільне досліджувати оскаржувані рішення по суті.

Щодо позовних вимог до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області, суд зазначає наступне.

Правовідносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних на території України регулюються Конституцією України, Законом України "Про захист персональних даних", іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Таким чином, заява про допуск до складання кваліфікаційного іспиту для отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, подана до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області разом із доданими до нею документами та копіями документів, однозначно містять відомості про позивача, як фізичну особу та дозволяють конкретно його ідентифікувати, тобто містять його персональні дані.

Зокрема, заява про допуск до складання кваліфікаційного іспиту містить його анкетні дані, дату народження, адресу його проживання, номер засобу зв`язку. Аналогічно, анкетні дані містять всі інші документи та їх копії, які надані ним до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області разом із заявою про допуск до складання кваліфікаційного іспиту.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" обробка персональних даних це будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем. Згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

В той же час частина перша статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" містить загальні вимоги до обробки персональних даних, відповідно до яких мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. У разі зміни визначеної мети обробки персональних даних на нову мету, яка є несумісною з попередньою, для подальшої обробки даних володілець персональних даних повинен отримати згоду суб`єкта персональних даних на обробку його даних відповідно до зміненої мети, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" особа, яка виявила бажання стати адвокатом та відповідає вимогам частин першої та другої статті 6 цього Закону, має право звернутися до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту. Порядок допуску до складення кваліфікаційного іспиту та перелік документів, що додаються до заяви, затверджуються Радою адвокатів України, а відповідно до пункту 1 Розділу 2 Порядку особа, яка виявила бажання набути статус адвоката, звертається до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту.

Таким чином, єдиною метою надання дозволу на обробку персональних даних, в даному конкретному випадку, яка визначена в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних - Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області, в розумінні Закону України "Про захист персональних даних" є отримання допуску до складання кваліфікаційного іспиту, його успішне складання та подальше набуття статусу адвоката.

Крім того, враховуючи той факт, що згода на обробку персональних даних відповідно до приписів пункту 1 Розділу 2 Порядку допуску до складення кваліфікаційного іспиту та перелік документів, що додаються до заяви є додатком до заяви про допуск до складення кваліфікаційного іспиту, яка подається особою, що бажає набути статус адвоката, то відповідно й основною метою надання такої згоди є саме допуск, складання самого іспиту і подальше набуття відповідного статусу.

Більш того, позивач, як особа, яка надавала описану вище згоду при зверненні із заявою про допуск його до складення кваліфікаційного іспиту до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області повідомляв, що, надаючи згоду на обробку його персональних даних відповідній кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури відповідного регіону, він переслідував саме мету його допуску до складання відповідного іспиту і набуття статусу адвоката.

Так, метою дозволу на обробку персональних даних позивача, наданих Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Волинської області, був допуск позивача до проведення, складання кваліфікаційного іспиту та подальшого набуття статусу адвоката, адже іншої мети, відповідно до вимог статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" закони, інші нормативно-правові акти, положення, установчі чи інші документи, які регулюють діяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону з приводу проведення кваліфікаційного іспиту, не містить.

Відповідно до пункту 3.39 Регламенту ВКДКА, ВКДКА протягом десяти днів із дня отримання скарги витребовує матеріали дисциплінарної (кваліфікаційної) справи, у відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури зобов`язана не пізніше десяти календарних днів з дня отримання листа ВКДКА про витребування зазначених матеріалів направити їх до ВКДКА.

Таким чином, хоча положення Регламенту ВКДКА й зобов`язують Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури регіону направити витребувані матеріали до ВКДКА, однак такі положення, згідно імперативних вимог частини першої статті 6 Закону України "Про захист персональних даних", не позбавляють Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури регіону, як володільця персональних даних, обов`язку отримати згоду від суб`єкта персональних даних на обробку його даних відповідно до вже зміненої мети, у разі зміни такої мети.

Проте, як вбачається із досліджених судом матеріалів справи, ВКДКА розпочала розгляд скарги вже на той момент, коли позивач набув статусу адвоката, а тому розгляд вказаної скарги не був і не міг бути одним з етапів, пов`язаних з набуттям цього статусу, тобто навіть теоретично не міг бути сумісним із досягненням тієї мети, заради досягнення якої позивачем подавалася до КДКА Волинської області заява про допуск його до складання кваліфікаційного іспиту та надавався дозвіл на обробку його персональних даних.

Отже, аналізуючи наведені приписи чинного законодавства, КДКА Волинської області, надаючи до ВКДКА витребувані матеріали кваліфікаційної справи позивача, на виконання вимог статті 6 Закону України "Про захист персональних даних", зобов`язана була отримати від позивача згоду на обробку його персональних даних, без отримання якої не мала права передавати до ВКДКА персональні дані позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії КДКА Волинської області щодо поширення персональних даних позивача без його згоди шляхом надання ВКДКА кваліфікаційної справи, яка містить у собі персональні дані позивача, не тільки суперечать наведеним вимогам законодавства України, але й порушують його особисті права і інтереси, а тому є протиправними.

Водночас, оскільки права позивача у частині поширення його персональних даних, яке, на думку позивача, будуть мати місце в майбутньому, КДКА Волинської області не порушувалися, то суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо настануть у майбутньому, тому в частині позовних вимог стосовно зобов`язання утриматись від вчинення певних дій слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, ), Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Паркова, 5/13, ) про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 27.05.2021 №V-008/2021, №V-009/2021.

3. Визнати протиправними дії Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області щодо поширення персональних даних ОСОБА_1 без його згоди шляхом надання Вищій кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури кваліфікаційної справи ОСОБА_1 , яка містить у собі персональні дані ОСОБА_1 .

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

6. Стягнути з Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов