Справа № 320/7321/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7321/19 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Романович І.І., за участі представника позивача Нараєвської І.Л., представника відповідача Грянова Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, про:

- визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.12.2018 р. №№ , , , прийняті ГУ ДФС у Київській області;

- визнання протиправними та скасування вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2018р. № Ф- та Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2018 р. № , прийняті ГУ ДФС у Київській області.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що необґрунтованими є висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності за господарськими операціями.

Позивач наголосив, що наведені відповідачем в акті перевірки дані про обсяг придбаного та реалізованого платником податків товарів протягом 2016 - 2017 рр., які враховані при розрахунку залишків товарів та нарахування сум податкових зобов`язань є невірними та такими, що не відповідають первинним документам, які спростовують помилкові висновки податкового органу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.12.2018 р. №, №, №, прийняті ГУ ДФС у Київській області; визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2018р. № Ф-; визнано протиправними та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2018 р. № , прийняті ГУ ДФС у Київській області; стягнуто на користь позивача судові витрати у сумі 1953,89 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність спірних рішень.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що висновки податкового органу відповідають обставинам встановленим відповідачем в ході перевірки. перевіркою ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення ним вимог податкового законодавства.

Так, апелянт наголосив, що витрати понесені позивачем на закупівлю товару, які в наступному не були реалізовані протягом року, в якому відбулося їх придбання, не можуть включатися до складу витрат, а є ризиками підприємницької діяльності.

Крім того, апелянт зазначив, що позивач повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість починаючи з 31.07.2017, оскільки протягом попередніх 12 місяців, обсяг доходу згідно виторгів РРО сукупно перевищив 1000000 грн., як то передбачено чинним законодавством.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою з огляду на таке.

Обставини, встановлені судом.

Позивач з 11.02.2016 зареєстрований фізичною особою - підприємцем, про що у державному реєстрі вчинено запис за номером 0002086.

15.01.2019 на підставі заяви позивача припинено його підприємницьку діяльність як фізичної особи-підприємця.

16.08.2018 Головним управлінням ДФС у Київській області видано наказ №1735 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » за період діяльності з 11.02.2016 по 31.12.2017 та тривалістю 5 робочих днів.

27.08.2018 Головним управлінням ДФС у Київській області видано наказ №1735 «Про перенесення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача у зв`язку із листом позивача про прорив підвідної труби водопостачання та пожару приміщення де знаходилась первинна фінансова-господарська документація за перевіряємий період.

Головним управлінням ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 11.02.2016 по 31.12.2017 р., за результатами якої складено акт №1081/10-36-13-03/ НОМЕР_1 від 03.12.2018, яким встановлено наступні порушення законодавства:

- п. 177.4 п 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. (зі змінами та доповненнями) (надалі - ПК України), встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на суму 52 628,26 грн., в т.ч. за 2016 р в сумі 23 634,3 грн.. за 2017р. в сумі 28 993,89 грн.;

- п.2 ч. 1 ст. 7, ст.8, ч.2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464- (зі змінами та доповненнями), в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 11.02.2016р. по 31.12.207р. на загальну суму 135 953,96 в т.ч. за 2016р. в сумі 24 368,68 грн., за 2017р. в сумі 111 585,28 грн.. в результаті чого занижено суму єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу, на загальну суму 53 955,01 грн. в т.ч. за р. 25 838,89 грн., за 2017р. в сумі 28 116,12 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 11.02.2016р. по 31.12.2017р. на загальну суму 4 3858,69 грн. в т.ч. за 2016р. в сумі 1969,53 грн., за 2017р. в сумі 2 416,16 грн.;

- абз. 1 п. 187.1, ст. 187 ПК України встановлено заниження податкових зобов`язань за період з 1 і.02.2016р. по 31.12.2017р. податкових зобов`язань за період з 11.02.2016р. по 31.12.2017р. податкових зобов`язань по податку на додану вартість, що підлягають декларуванню та сплаті то бюджету на загальну суму 49 748,99 грн., в т.ч. за серпень 2017р. на суму - 32 097,76 грн., вересень 2017р. на суму - 10 102,41 грн.;

- п.121.1 ст.121 ПК України встановлено, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків і зборів протягом установлених ст.44 Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивачем подано до ГУ ДПС у Київській області заперечення на вказаний акт та додано копії первинних документів.

Рішенням №8754/ФОП/10-36-13-03 від 21.12.2018 викладено Акт перевірки викладно в наступній редакції:

- п. 177.4 п 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. (зі змінами та доповненнями) (надалі - ПК України), встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на суму 52 628,26 грн., в т.ч. за 2016 р в сумі 23 634,3 грн.. за 2017р. в сумі 28 993,89 грн.;

- п.2 ч. 1 ст. 7, ст.8, ч.2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464- (зі змінами та доповненнями), в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 11.02.2016р. по 31.12.207р. на загальну суму 135 953,96 в т.ч. за 2016р. в сумі 24 368,68 грн., за 2017р. в сумі 111 585,28 грн.. в результаті чого занижено суму єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу, на загальну суму 53 955,01 грн. в т.ч. за р. 25 838,89 грн., за 2017р. в сумі 28 116,12 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 11.02.2016р. по 31.12.2017р. на загальну суму 4 3858,69 грн. в т.ч. за 2016р. в сумі 1969,53 грн., за 2017р. в сумі 2 416,16 грн.;

- абз. 1 п. 187.1, ст. 187 ПК України встановлено заниження податкових зобов`язань за період з 11.02.2016р. по 31.12.2017р. податкових зобов`язань за період з 11.02.2016р. по 31.12.2017р. податкових зобов`язань по податку на додану вартість, що підлягають декларуванню та сплаті то бюджету на загальну суму 49 748,99 грн., в т.ч. за серпень 2017р. на суму - 32 097,76 грн., вересень 2017р. на суму - 10 102,41 грн.

На підставі висновків останього акту перевірки відповідачем прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 р. № про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 65785,32 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням 52628,26 грн., за штрафними санкціями 13157,06 грн. (Форма «Р»);

- податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 р. № про сплату військового збору на загальну суму 5 482,11 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням 4 385.69 грн., за штрафними санкціями 1 096,42 грн. (Форма «Р»);

- податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 р. № про сплату податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 62 186,24 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням 49 748,99 грн., за штрафними санкціями 12 437,25 грн. (Форма «Р»);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2018р. № Ф- про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 53 955,01 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2018 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7 979,39 грн.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою від 27.12.2018р. № Ф- та рішенням від 27.12.2018 р. № та у відповідності до п. 56.3 ст. 56 ПК України 11.01.2019р. подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням про продовження строку розгляду скарги ДФС України № 4524/6/99-99-11- 05-01-25 від 29.01.2019р. подовжено розгляд скарги позивача по 11.03.2019р. та Рішенням ДФС України від 06.03.2019р. № 1088416/99-99-11-05-01-25 податкові повідомлення-рішення від 27.12.2018 р. №№ , , залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 75.1.2 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначено ст. 78 ПК України.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

П. 86.1 ст. 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно з п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акту (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному ст. 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акту перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному п. 44.7 ст.44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акту перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акту (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Відповідно п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремленні підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок зі сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 16.1.2 п.16 Кодексу платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПКУ).

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1. п.177.4 ст.177 ПК України);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп. 177.4.2. п.177.4 ст.177 ПК України);

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (пп. 177.4.3. п.177.4 ст.177 ПК України);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4. п.177.4 ст.177 ПК України).

Не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати послуг (пп. 177.4.5. п.177.4 ст.177 ПК України).

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи (п.177.5 ст.177 ПК України). Згідно із положеннями п. 44.2 ст. 44 ПКУ для обрахунку об`єкта оподаткування платних податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких місти посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 2 пункту 180.1 статті 180 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Відповідно до п. 181.1 статті 181 ПК України, у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно п.183.2 статті 183 ПК України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Відповідно до п. 183.1 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Відповідно до п. 183.10 ст. 183 ПК України, будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді (п.177.10 ст.177 ПК України).

Відповідно до Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 N 481, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за N 1686/24218), дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

За правилами пункту 6 П(С)БО «Витрати» 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно п. 7 П(С)БО «Витрати» 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Пунктом 6 Порядку № 481 визначено, що у графі 2 книги відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та /або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 9 визначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професійної діяльності (графи 6, 7, 8). У графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Наказом ДПА України від 2 грудня 2005 р. №540 затверджено Методичні вказівки щодо визначення стандартів якості контрольно-перевірочної роботи.

Метою визначення стандартів якості контрольно-перевірочної роботи є встановлення системи вимог, спрямованих на запровадження однорідної системи відображення в актах перевірок аспектів, пов`язаних з оцінкою виконання платниками податків зобов`язань зі сплати податків, а також інших вимог законодавства, перевірка яких знаходиться в компетенції податкової служби.

1. Будь-який висновок акта перевірки, який стосується оцінки повноти та своєчасності виконання платником своїх зобов`язань перед бюджетом, має ґрунтуватись на відповідних доказах, отриманих в ході перевірки.

2. Порядок доказування має бути визначено таким чином, щоб можна було встановити:

безпосередній зв`язок між показниками податкової декларації (розрахунку) та регістрами бухгалтерського обліку (первинними документами), які використовувались при проведенні перевірки;

осіб, чиї дії (або бездіяльність) призвели до порушень законодавства (якщо такі мали місце).

3. У випадку якщо перевіркою можливо визначити конкретний первинний документ або обліковий регістр, невикористання, використання або некоректне використання якого вплинуло на правильність визначення конкретних показників декларацій, акт перевірки має містити посилання на такий первинний документ або обліковий регістр.

4. У разі якщо перевірка свідчить про невірне визначення суб`єктом господарювання об`єктів оподаткування, але не має змоги встановити конкретні причини відхилення та визначити конкретні документи, що необґрунтовано вплинули (не вплинули) на розмір відповідних показників, в акті перевірки здійснюється посилання на норми законодавства, які регулюють загальний порядок обчислення конкретного податку.

5. Якщо застосовується п. 4 цього Стандарту, в акті перевірки має бути детально викладено розрахунки, на підставі яких визначено об`єкти оподаткування, та оцінку відхилень, обчислених таким чином об`єктів, від задекларованих підприємством. Такі розрахунки мають бути законодавчо обґрунтованими. У цьому випадку базою для перевірки виступають дані бухгалтерського обліку або дані первинних документів, які надано для перевірки (Стандарт 2. Доказовість ).

Висновки суду в межах доводів апеляційної скарги.

Системний аналіз вищевказаних норм дає підстави дійти висновку, що об`єктом оподаткування доходу позивача є його чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі, отримані позивачем) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з його господарською діяльністю.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у 2016, 2017 роках витратив на купівлю підакцизних товарів загальну суму 589 921, 01 грн., ці витрати є витратами на його господарську діяльність з метою отримання прибутку.

Вказана обставина не є спірною. Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, те що деяка продукція залишилась не реалізованою у зазначений (звітний) період, для визначення валових доходів правового значення не має, оскільки підприємець зобов`язаний вести облік доходів і витрат, а ведення залишку товарних запасів фізичної особи-підприємця на загальній системі не передбачений.

Таким чином, довід апелянта про неправомірність віднесення позивачем до складу витрат товару, які не були реалізовані у звітному періоду, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, і не ґрунтуються на нормі закону.

З приводу іншого доводу апелянта, що позивач був зобов`язаний зареєструватися платником податку на додану вартість починаючи з 01.08.2017 та задекларувати загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів та/або послуг, що підлягають оподаткуванню за період 11.02.2016 по 31.12.2017 рр. в сумі 35 986, 34 грн., оскільки протягом попередніх 12 місяців, обсяг, доходу сукупно перевищив 1000000 грн., колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про їх необґрунтованість.

Так, в п.2.5 акту перевірки відповідач вказує, що під час обчислення суми здійснення платником операцій з постачання товарів, відповідачем не вирахувано суму ПДВ, яку платником було сплачено при придбанні товару, а також суму акцизного податку перерахованого до бюджету.

Отже, враховуючи вищевикладене та наведені норми закону твердження відповідача про наявність обов`язку позивача реєструватись платником ПДВ до 01.08.2017 спростований аналізом норм чинного законодавства та наданими до матеріалів справи доказами.

З приводу інших висновків суду першої інстанції про неправомірність спірних рішень, колегія суддів наголошує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність спірних рішень, як то передбачено ст.77 КАС України.

В матеріалах перевірки відсутні будь-які дані про характер дослідження посадовими особами первинних документів позивача, як відсутнє й посилання в акті перевірки на конкретні документи, на підставі яких ним зроблено висновки про порушенням позивачем вимог податкового законодавства. Порушення способу перевірки в частині податку на додану вартість доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками не проведення перевірки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий орган не довів правомірність винесення податкових повідомлень-рішень від 27.12.2018 р. №, №, №, а отже такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню

Внаслідок вказаного, колегія суддів вважає, що доводи апелянта є такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Щодо решти інших доводів апелянта колегія суддів наголосушє, що враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апелянт не спростував висновки суду першої інстанції належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 04.10.2021.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р.- залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль