Справа № 490/8466/16-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 р. м.ОдесаСправа № 490/8466/16-а
Головуючий в 1 інстанції: Чулуп О.С.

час і місце ухвалення: 10:39:51, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2020 року по справі № 490/8466/16-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про визнання незаконним скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) в якому просив: - зобов`язати відповідача відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1423/2252/2012, виданого 12.03.2014 р. Центральним районним судом м. Миколаєва та зобов`язати державну виконавчу службу проконтролювати зміни в базі даних щодо заробітку встановивши період 1983-1987р.р. та 2001 - 2004р.р., мотивуючи його тим, що 26.02.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва винесено постанову по справі № 1423/2252/2012 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України згідно якої встановлено його заробітну плату для призначення пенсії, виходячи з середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік та індивідуального коефіцієнту заробітку - 1,85217. Постановою від 20.03.2014 року головним державним виконавцем центрального відділу ДВС було відкрито виконавче провадження № 42578709 з примусового виконання рішення суду по справі № 1423/2252/2012, проте 20.05.2014 року постановою головного державного виконавця закінчено виконавче провадження за виконавчим листом № 1423/2252/2012. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.02.2015 року постанову державного виконавця від 20.05.2014 року скасовано та зобов`язано головного державного виконавця відновити виконавче провадження № 42578709 від 20.05.2014 року у зв`язку з тим, що державним виконавцем в постанові про закінчення виконавчого провадження від 20.05.2014 року не зазначено, які конкретно результати виконання рішення, у якому розмірі здійснений перерахунок пенсії та у якому розмірі виплачена різниця з урахуванням середньої заробітної плати ОСОБА_1 за 2007 рік з індивідуальним коефіцієнтом заробітку - 1,85217. Позивач вказує, що 28.07.2016 року державним виконавцем було повторно закрито виконавче провадження 1423/2252/2012 та знову йому нараховувалась пенсія з коефіцієнтом 1,76641.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2020 року позов задоволено частково. Постанову від 28.07.2016р. державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №1423/2252/2012, виданого 12.03.2014р. Центральним районним судом м. Миколаєва визнано незаконною та скасовано. Зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1423/2252/2012, виданого 12.03.2014 р. Центральним районним судом м. Миколаєва. В решті вимог відмолено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що апелянтом виконано в повному обсязі постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.03.2013 року по справі № 1423/2252/2012.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.02.2013 року згідно якої зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України у Центральному районі міста Миколаєва здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 17 січня 2012 року, встановивши його заробітну плату для призначення пенсії виходячи з середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік та індивідуального коефіцієнту заробітку - 1,85217 та коефіцієнт його стажу відповідного до фактично відпрацьованого ним періоду та сплатити визначену різницю.

У виконавчому листі № 1423/2252/2012 виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 12.03.2014 року зазначено про зобов`язання управління Пенсійного Фонду України у Центральному районі м. Миколаєва здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 17 січня 2012 року встановивши його заробітну плату для призначення пенсії виходячи з середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 року та індивідуального коефіцієнту заробітку - 1,85217.

Листом управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва від 08.05.2014 року повідомлено, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 проведено починаючи з 17.01.2012 року з врахуванням заробітної пати для призначення пенсії виходячи з середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки за 2007 рік та індивідуального коефіцієнту заробітку 1,85217. В грудні 2013 року ОСОБА_1 сплачено різницю у розмірі 715,75 грн., яка виникла внаслідок проведеного перерахунку із 17.01.2012 з врахуванням вищевказаних показників.

Постановою від 20.05.2014 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1423/2252/2012 виданого 12.03.2014 року завершене у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.02.2015 року визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця від 20.05.2014 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1423/2252/2012 виданого 12.03.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва та зобов`язано головного державного виконавця відновити виконавче провадження № 42578709 від 20.05.2014 року.

Постановою від 28.07.2016 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1423/2252/2012 виданого 12.03.2014 року завершене у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

Розпорядженням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 04.12.2017 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії з урахуванням коефіцієнту 1,76641.

Не погоджуючись із вищевказаним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач рішення суду не виконав, оскільки розраховує коефіцієнт із стажу з урахуванням 2004-2006 років, хоча в рішенні суду вказано, що заробітну плату слід брати за період 2003 року.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач рішення суду не виконав, оскільки розраховував коефіцієнт із стажу з урахуванням 2004-2006 років, хоча в рішенні суду № 1423/2252/2012 вказано, що заробітну плату слід брати за період 2003 року. Тобто, коефіцієнт вирахувано невірно - адже станом на 01.10.2017 р. він складає - 1,76641, а не 1,85217. Тобто, відповідач рішення суду в цій частині рішення не виконав.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження слід скасувати, оскільки рішення суду не виконано.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. За такого, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати відповідача відновити виконавче провадження.

Окрім того, для більш повного захисту прав та інтересів позивача, суд виходить за межі позовних вимог та приходить до висновку, що слід визнати постанову від 28.07.2016 року протиправною, оскільки позивач просив зобов`язати відновити виконавче провадження, вказуючи в обґрунтуванні позовних вимог, що така постанова винесена незаконно.

Що ж стосується вимоги щодо зобов`язання державної виконавчої служби проконтролювати зміни в базі даних щодо заробітку встановивши період 1983-1987р.р. та 2001 - 2004р.р., то в задоволенні такої вимоги слід відмовити, оскільки рішення Центрального районного суду не містять посилання на зобов`язання вчинити власне такі дії.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, - залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2020 року по справі № 490/8466/16-а, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.