Справа № 540/1796/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/1796/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року, прийняте у складі суду судді Войтовича І.І. в місті Херсон по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 - 2019 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 - 2019 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на момент звільнення позивачу не виплатили грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 16.05.2018 року по 26.09.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 і направленні для подальшого проходження до Служби Безпеки України, а саме - з 26.09.2019 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 16.05.2018 року по 26.09.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 і направленні для подальшого проходження до Служби Безпеки України, а саме - з 26.09.2019 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у військової частини НОМЕР_1 немає законних підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 16.05.2018 року по 26.09.2019 року, так як даний військовослужбовець був переміщений для подальшого проходження військової служби, а не звільнений з військової служби.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2019 року № 269 лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира 1 мінометної батареї з морально - психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу Міністра Оборони України (по особовому складу) від 08.08.2019 року № 442, виключено зі списків особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 і направлено для подальшого проходження до Служби Безпеки України.

З 26.09.2019 року позивача виключено зі списків особливого складу військової частини НОМЕР_1 , знято зі всіх видів забезпечення.

Щорічну основну відпустку за 2017 рік та 2018 рік використав у повному обсязі, щорічну основну відпустку за 2019 рік перевикористав терміном 10 діб.

Вислуга років станом на 26.07.2019 року становить 2 роки 05 місяців 19 днів (календарна), пільгова 02 роки 08 місяців 24 дні, загальна 05 років 02 місяці 13 днів.

Лейтенант ОСОБА_1 з 01.07.2017 року по 25.12.2017 року, з 27.01.2018 року по 30.04.2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та з 30.04.2018 року по 26.05.2018 року, з 20.11.2018 року по 25.05.2019 року, з 24.06.2019 року по 07.07.2019 року в межах ведення Операції Об`єднаних Сил в складі військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на зміст наведеного вище витягу із наказу, позивач у період з 2017 року по 2019 рік проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 від 16.05.2018 року позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

При направленні для подальшого проходження служби до Служби Безпеки України та виключення зі списків особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік.

Листом військової частини НОМЕР_1 на заяву позивача щодо виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки від 04.02.2021 року № 136, ОСОБА_1 , повідомлено, що надання відпусток передбачених статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» під час дії особливого періоду припинено та компенсація не здійснюється.

Позивач вважає, що невиплата спірної грошової компенсації свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 відповідає ознакам типової справи, що зазначені в рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, позивач набув з дати встановлення позивачу статусу учасника бойових дій, тобто з 16.05.2018 року.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Як передбачено п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається право одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст.162 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно п.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки» . Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацем 3 п.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17-19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Водночас, суд зазначає, що визначення поняття особливого періоду наведене у законах України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII та Про оборону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII

Як передбачено приписами ст.1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також приписами ст.1 Закону України «Про оборону України» визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Проте, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Тому у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону № 2011 у періоди, передбачені п.п. 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 8 ст. 10-1 Закону № 2011, ст. 19 Закону № 504.

Колегія суддів зазначає, що Верховним Судом 16 травня 2019 року було розглянуто зразкову справу № 620/4218/18, предметом якої була протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та стягнення невиплаченої грошової компенсацію.

Водночас, Верховним Судом було викладено ознаки типової справи, згідно яких, зокрема, позивачем має бути учасник бойових дій, звільнений з військової служби.

Таким чином, для виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки визначальним є факт звільнення особи з військової служби.

При цьому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.09.2021 № 269 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 і направлено для подальшого проходження до Служби Безпеки України.

Таким чином, фактично позивач не припинив проходження військової служби, а був направлений для продовження її проходження до Служби безпеки України.

Згідно положень ст.1 Закону України «Про Службу безпеки України», Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Згідно положень ст. 19 Закону України «Про Службу безпеки України», кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби.

Згідно п. 92 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язані і резервісти, які мають військові звання сержантського і старшинського складу або військові звання офіцерського складу та відповідну підготовку і досвід проходження служби, приймаються в особливий період на військову службу за контрактом у випадках, визначених статтею 20 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для комплектування посад за основною або спорідненою спеціальністю, без урахування відповідності існуючого військового звання військовому званню, передбаченому штатом.

Згідно положень п. 56 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, у рік звільнення зазначених в абзацах другому та третьому цього пункту військовослужбовців Служби безпеки України зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям, які мають дітей.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно вимог ст. 20 Закону України «Про Службу безпеки України», умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Згідно п. 3 розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відповідно до вимог п. 181 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у разі переміщення військовослужбовця по службі, невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.

Отже, з урахуванням вимог п. 181 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, після фактичного переміщення позивача по службі з Військової частини НОМЕР_1 до Служби безпеки України невикористана ним додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, за період з з 16.05.2018 року по 26.09.2019 року повинна надаватися за новим місцем військової служби.

При цьому, оскільки звільнення позивача з військової служби не відбулося, останній продовжує перебувати на військовій службі, а тому відсутні підстави для виплати йому коштів, які підлягають виплаті під час звільнення з військової служби.

Натомість, суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та помилково застосував до спірних правовідносин норми статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачає право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, та не врахував, що у даному випадку має місце фактичне переміщення позивача по службі, а не звільнення з військової служби. До того ж, судом першої інстанції не враховано ознаки типової справи, викладені у рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі № 620/4218/18.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О. О. Кравець

Суддя: Л. Є. Зуєва