Справа № 404/2098/21(2-а/404/37/21)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 404/2098/21(2-а/404/37/21)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 липня 2021 року (головуючий суддя Варакіна Н.Б.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Тарасова Романа Олексійовича

третя особа Департамент патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда із позовом до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Тарасова Романа Олексійовича (далі Відповідач), третя особа Департамент патрульної поліції (далі Третя особа), в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Тарасова Романа Олексійовича у формі постанови НК №159588 від 08.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, за адресою м. Кропивницький, вул. Холодноярська, буд. 165;

- скасувати винесену інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенантом поліції Тарасовим Романом Олексійовичем постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі за серією НК №159588 від 08.03.2021 року винесеної за адресою: м. Кропивницький, вул. Холодноярська, буд. 165, про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно Позивача закрити за пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 липня 2021 року у справі №404/2098/21(2-а/404/37/21) адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Тарасова Романа Олексійовича, третя особа Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задоволено частково.

Скасовано постанову серії НК № 159588 від 08.03.2021 року винесену інспектором роти 4 батальйону УПП у Кіровоградській області лейтенанта поліції Тарасовим Романом Олексійовичем по справі про адміністративне правопорушення, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 225 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито.

У задоволенні вимог про визнання дій інспектора протиправними відмовлено (а.с. 72-77).

Третя особа, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку (а.с. 81-91).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині скасування постанов відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що, на думку заявника апеляційної скарги, за наявних доказів у справі чітко встановлюється, що Позивач порушив вимоги п.п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Третя особа зазначила і про те, що ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» в свою чергу регламентує використання поліцією саме автоматичної фото- і відеотехніки, в той же час у відповідності до сертифікату, свідоцтва про повірку та положень Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» прилад TruCam LTI 20/20 є засобом вимірювальної техніки (вимірювальною системою), а не фото/відеотехнікою, оскільки його цільовим призначенням є саме вимірювання швидкості.

Відповідач та Третя особа, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи, які не з`явились.

06 жовтня 2021 року в судовому засіданні Позивач проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 березня 2021 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №159588, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 08 березня 2021 року о 14:10 год. водій, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Galant з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався в межах населеного пункту м. Кропивницький по вул. Холодноярській, де дозволена швидкість руху 50 км/год, зі швидкістю 78 км/год, чим порушив вимоги п.п. 12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП України (а.с. 13).

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 08 березня 2021 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року №1306.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення Позивачем правопорушення належними та допустимими доказами Відповідачем не підтверджено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.п. «б» п. 12.9. ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

При цьому, дорожні знаки 3.29, 3.31 є заборонними знаками, відповідно до яких:

- 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

- 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості». Забороняється в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знакові.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач рухався в межах населеного пункту з перевищенням максимальної швидкості на 28 км/год.

Колегією суддів встановлено, що Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, на підтвердження факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення надано такі докази як: відеозапис та фото з TruCam ТС000429, відеозаписи з нагрудної камери Відповідача.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши відеозапис та фотознімки з приладу TruCam ТС000429, встановив, що останні фіксують факт перевищення автомобілем марки Mitsubishi Galant з номерним знаком НОМЕР_1 , у м. Кропивницький по вул. Холодноярській (широта 48о34'12.37''N, довгота 32о14'33.04''Е), дозволеної швидкості руху у межах населеного пункту більше ніж на 20 км/г, адже транспортний засіб рухався зі швидкістю 78 км/г при дозволеній швидкості 50 км/г.

Таким чином, надані Відповідачем докази на підтвердження правомірності оскарженої Позивачем постанови є належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 73, 75, 76 КАС України.

За доводами Позивача поліцейським порушено порядок використання вимірювача швидкості, адже такий вимірювач не був змонтованим на узбіччі, а знаходився в руках поліцейського, в постанові не зазначено, що прилад при фіксації правопорушення працював в автоматичному режимі, а ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Надаючи оцінку таким доводам Позивача, суд виходить з наступного.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (пункт 9 частини першої).

Стаття 40 Закону № 580-VIII регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За змістом частини другої статті 40 Закону № 580-VIII інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruСam ТС000429 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruСАМ LTI 20/20 має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № UA-MI/1-2903-2012, тип вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruСАМ LTI 20/20» зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197- 12.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/19784, виданого ДП «Укрметртестстандарт» 07.10.2020 р. та чинного до 07.10.2021 р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruСАМ LTI 20/20 № ТС000429 є придатним до застосування, максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі складає ± 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год (а.с. 43).

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Таким чином, суд апеляційної інстанції визнає помилковими доводи Позивача про порушення Відповідачем порядку використання вимірювача швидкості, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі. При цьому суд наголошує, що фіксування правопорушення проводилось не в автоматичному режимі.

Поряд із зазначеним колегія суддів звертає увагу і на те, що дорожній знак 5.70 ПДР України «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху, що свідчить про безпідставність посилань Позивача про протиправність спірної постанови у зв`язку з відсутністю доказів наявності на місці фіксації перевищення швидкості дорожнього знаку 5.70.

Доводи Позивача про порушення поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, також є необґрунтованими, оскільки за наслідками дослідження відеозаписів з нагрудної камери поліцейського встановлено, що Відповідачем дотримана процедура розгляду справи про адміністративні правопорушення. Так, Відповідачем повідомлено Позивача, яке порушення ним вчинено, роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, право на отримання професійної правничої допомоги, позивача ознайомлено з доказами, які підтверджують факт порушення ним п. 12.4 Правил дорожнього руху, а саме з фото з вимірювача TruCam ТС000429.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, про правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності визначеної ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято з порушенням норм матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 07 липня 2021 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 липня 2021 року у справі №404/2098/21(2-а/404/37/21) скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

В повному обсязі постанова складена 06 жовтня 2021 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов