Справа № 520/7214/21
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року № 520/7214/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання - Ратошнюк А.В.,

за участю:

представника позивачів - Крецул Л.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) до Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків,61003) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Харківська медична академія післядипломної освіти (вул. Амосова, буд. 58, м. Харків, 61176) про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просять суд :

- Зобов`язати орган місцевого самоврядування Харківську міську раду на сесії Харківської міської ради в 2021 році ухвалити рішення про надання згоди на прийняття до комунальної власності Харківської міської ради гуртожиток Харківської медичної академії післядипломної освіти, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

- Зобов`язати орган місцевого самоврядування Харківську міську раду на сесії Харківської міської ради в 2021 році ухвалити рішення про прийняття до комунальної власності Харківської міської ради гуртожиток Харківської медичної академії післядипломної освіти, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідно до Законодавства України позивачі мають право на приватизацію займаних кімнат у гуртожитку, що є об`єктами права державної та комунальної власності, однак при неодноразових зверненнях мешканців гуртожитку до Харківської міської ради, остання не приймає до комунальної власності гуртожиток за адресою: АДРЕСА_4 . Позивачі вважають таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушують права позивачів та їх сімей.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі.

28.09.2021 року від Харківської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував вказавши, що гуртожиток АДРЕСА_4 знаходиться на балансі Харківської медичної академії післядипломної освіти. Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2019 гуртожиток Салтівському шосе зареєстрований за Державою України в особі Міністерства охорони здоров`я України.

Від третьої особи Харківської медичної академії післядипломної освіти надійшли до суду пояснення на позов, в якому вказано, що третя особа проти позову заперечує, вважає його безпідставним необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки гуртожиток є об`єктом права державної власності що перебуває у віданні Харківської медичної академії післядипломної освіти, вказаний гуртожиток відповідно до класифікатора державного майна є гуртожитком для студентів вищих навчальних закладів, у якого відсутній статус гуртожитка сімейного типу, який призначений для проживання сімей викладачів і працівників, а отже не підпадає під сферу дії Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомляли.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи позову, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Позивачі, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мешкають, а також зареєстровані в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копіями паспортів позивачів (а.с. 6,8-10).

Гуртожиток за адресою: АДРЕСА_4 за Державою України в особі Міністерства охорони здоров`я України Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 43).

06.09.2020 року мешканці гуртожитку звернулись до В.о. ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти міністерства охорони здоров`я України з колективною заявою щодо передачі гуртожитку з державної власності у власність територіальної громади м. Харкова.

В позовній заяві вказано, що Харківська медична академії післядипломної освіти відмовляє в передачі гуртожитку до комунальної власності , оскільки Харківська міська рада не надає згоди на прийняття до комунальної власності гуртожитку.

Вважаючи таку бездіяльність Харківської міської ради протиправною позивачі звернулись до суду з цим позовом.

Так, відповідно ст. ст. 6, 9 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів (ст.127 Житлового кодексу Української РСР).

Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону, врегульовано Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" (далі - Закон). Частинами 1 та 3 ст. 1 Закону визначено, що сфера його дії поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності.

Орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями вирішувати питання передачі та умов такої передачі і прийняття у комунальну власність гуртожитку.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів: 1) всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад; 2) передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону здійснюється в порядку та строки, передбачені Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад, затвердженою законом; 3) передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону; 4) гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передаються у власність територіальних громад відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом; 5) рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 14 Закону гуртожитки (як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини), на які поширюється дія цього Закону, передаються у власність відповідних територіальних громад згідно з цим Законом у порядку та строки, визначені затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад і повинна бути завершена до кінця 2015 року.

Відповідно до підпункту «а» частини 1 пункту 5 статті 5 Закону після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме: залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідач фактично прийняв даний об`єкт нерухомості на свій баланс, що підтверджується стягненням ним з позивача та інших мешканців гуртожитку платежів на рахунки комунального підприємства Млинівської селищної ради.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону приймають рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до цього Закону.

Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади ( ч. 2 ст. 4 Закону).

Статтею 1 Закону передбачено, що дія цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку та фактично проживають у них. Доказом на підтвердження проживання у гуртожитку на правових підставах більше 5 років є ордер, виданий згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Конституції України та ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції пленарних засідань сільської, селищної, міської ради належить прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Наведена правова норма визначає, що питання про передачу гуртожитку у комунальну власність вирішується виключно на пленарному засіданні Харківської міської ради, де повинно бути прийняте відповідне рішення.

Натомість, до суду не надано належних та допустимих доказів звернення позивачів до Харківської міської ради з заявами про передачу гуртожитку у комунальну власність, або доказів того, що на сесії пленарного засідання було прийнято рішення про відмову позивачам у передачі гуртожитку у комунальну власність.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року 18-рп/2004 щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Конституційний Суд України у рішенні 19-рп/2011 від 14.12.2011, зокрема, зазначив: Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Тобто, Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи. Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист своїх прав і свобод.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.06.2018 у справі 800/587/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі 522/3665/17 (провадження К/9901/38991/18) констатував, що з огляду на вимоги статтей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Також, Верховний Суд встановив, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутня рішення Харківської міської ради про відмову позивачам у передачі гуртожитку у комунальну власність, суд приходить до висновку, що Харківською міською радою не було порушено прав позивачів, а оскільки відповідно до ст. 6 КАС України захисту підлягають лише порушені права, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) до Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7,м. Харків,61003) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Харківська медична академія післядипломної освіти (вул. Амосова, буд. 58, м. Харків, 61176) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07 жовтня 2021 року.

Суддя Бідонько А.В.