Справа № 380/10354/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (Відповідач), в якому просить:

- відкрити провадження у справі;

- визнати протиправною бездіяльність Сокільницької сільської ради (), а саме: несвоєчасне надання інформації у відповідь на запит на отримання публічної інформації від 05 січня 2021 року, результатом чого є порушення права ОСОБА_1 на отримання інформації, гарантованого статтею 5 Закону України «Про інформацію»;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 січня 2021 року він скерував на адресу відповідача запит на отримання публічної інформації. Згідно даних відстеження Укрпошти, трек-номер 080 зазначений запит відповідач отримав 06 січня 2021 року. Проте відповідь на свій запит від 05 січня 2021 року позивач отримав лише з допомогою Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, яка була скерована йому на поштову адресу листом № 952 від 30 квітня 2021 року.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. При цьому запитувач інформації має право оскаржити її несвоєчасне надання. Позивач вказує, що відповідач надав йому запитувану інформацію з необґрунтованим пропуском більше трьох місяців, що є грубим порушенням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та тривалим обмеженням його права на інформацію. Вважає, що така поведінка відповідача суперечить самому принципу доступу до публічної інформації, а саме: прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень, а відповідач умисно затягував час на надання запитуваної ним інформації в повному обсязі, з метою усунення недоліків у сфері дотримання природоохоронного законодавства України. Разом з тим, позивач зауважує, що отримання ним відповіді від 30 квітня 2021 року № 952 на свій запит від 05 січня 2021 року жодним чином не поновлює його права на інформацію.

Просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 30 червня 2021 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту першого частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір»; відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін; роз`яснено відповідачу його право на подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Вказану ухвалу суд 09 липня 2021 року надіслав на електронну адресу відповідача (а.с.25).

Проте станом на момент прийняття судом рішення у цій справі відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги те, що встановлений ухвалою судді від 30 червня 2021 року про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, минув, суд відповідно до вимог частини шостої статті 162 КАС України вирішує цю справу на підставі наявних у її матеріалах доказів.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

05 січня 2021 року позивач скерував на поштову адресу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (вул. Січових Стрільців, 1, с. Сокільники, Львівська область, 81130) запит на інформацію, що подається фізичним особам відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» (а.с.4). Запит стосувався надання інформації про діяльність постійної Комісії з питань поводження з безхазяйними відходами Сокільницької сільської ради по факту виявлених несанкціонованих сміттєзвалищ на території Сокільницької сільської ради в напрямку дачних будинків. Відповідь на свій запит позивач просив надати електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно даних відстеження Укрпошти, трек-номер 080 (а.с.5) зазначений запит на отримання публічної інформації відповідач отримав 06 січня 2021 року.

Відповідно до листа Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області № 952 відповідь на запит позивача від 05 січня 2021 року щодо надання інформації про діяльність постійної Комісії з питань поводження з безхазяйними відходами Сокільницької сільської ради по факту виявлених несанкціонованих сміттєзвалищ на території Сокільницької сільської ради в напрямку дачних будинків відповідач надав 30 квітня 2021 року, скерувавши її на поштову адресу позивача АДРЕСА_1. При цьому у вказаній відповіді відповідач зазначив, зокрема, про те, що «Сокільницькою сільською радою повторно були розглянуті Ваші запити від 05.01.2021 року, що надійшли одним поштовим відправленням і були зареєстровані за вх. № 22 від 13.01.2021 року».

Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного надання інформації на запит на отримання публічної інформації від 05 січня 2021 року, що є результатом порушення його права на отримання інформації, гарантованого статтею 5 Закону України «Про інформацію», звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка дій відповідача щодо дотримання ним вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» під час розгляду запиту позивача від 05 січня 2021 року на отримання публічної інформації про діяльність постійної Комісії з питань поводження з безхазяйними відходами Сокільницької сільської ради по факту виявлених несанкціонованих сміттєзвалищ на території Сокільницької сільської ради в напрямку дачних будинків.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом пунктів 1, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначений перелік розпорядників інформації.

Так, відповідно до пункту першого частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якою визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що орган, до якого направлено запит громадянина на отримання публічної інформації, зобов`язаний об`єктивно і вчасно його розглянути, перевірити викладені в ньому факти, та надати відповідь на запит на інформацію у встановлені законом строки, а саме не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, якщо такий запит не стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних.

Тобто, право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання.

Як встановив суд з матеріалів справи, 05 січня 2021 року позивач скерував на поштову адресу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (вул. Січових Стрільців, 1, с. Сокільники, Львівська область, 81130) запит на інформацію, що подається фізичним особам відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», який стосувався надання інформації про діяльність постійної Комісії з питань поводження з безхазяйними відходами Сокільницької сільської ради по факту виявлених несанкціонованих сміттєзвалищ на території Сокільницької сільської ради в напрямку дачних будинків.

Згідно даних відстеження Укрпошти, трек-номер 080 зазначений запит на отримання публічної інформації відповідач отримав 06 січня 2021 року.

Відповідь на запит позивача від 05 січня 2021 року відповідач надав листом від 30 квітня 2021 року № 952, тобто більше ніж через три місяці з дня його отримання.

Доказів продовження строку розгляду запиту позивача від 05 січня 2021 року відповідач не надав.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що з порушенням вимог частини першої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідач, як розпорядник інформації, не надав позивачу відповідь на його запит від 05 січня 2021 року у встановлений цим Законом п`ятиденний строк, а відтак допустив протиправну бездіяльність в цій частині.

Окремо суд звертає увагу на те, що у своїй відповіді від 30 квітня 2021 року № 952 відповідач зазначає, що запит позивача від 05 січня 2021 року розглянутий Сокільницькою сільською радою повторно.

З цього приводу суд зазначає про те, що згідно із частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас, частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У своїй постанові від 06 вересня 2019 року у справі № 128/4752/15-а Верховний Суд висловив правову позицію відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді на запит є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил № 270), опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.

При цьому відповідно до абзацу першого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте жодних доказів надання позивачу відповіді на його запит від 05 січня 2021 року у межах п`ятиденного строку, передбаченого частиною першою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідач суду не надав, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Тож, оскільки у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем відповіді на запит позивача від 05 січня 2021 року у межах встановленого частиною першою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку, зокрема: список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття, опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, направлення електронною поштою або розписка позивача про отримання ним відповіді особисто, суд переконується про недотримання відповідачем встановленого частиною першою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку надання відповіді на запит на інформацію позивача від 05 січня 2021 року.

За таких обставин належить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання ОСОБА_1 інформації на запит від 05 січня 2021 року б/н щодо надання інформації про діяльність постійної Комісії з питань поводження з безхазяйними відходами Сокільницької сільської ради по факту виявлених несанкціонованих сміттєзвалищ на території Сокільницької сільської ради в напрямку дачних будинків.

Крім того, у межах спірних правовідносин суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

В силу приписів пункту 5 частини другої статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивач як запитувач інформації, попри фактичне надання відповіді на запит відповідачем, має право на оскарження несвоєчасного надання інформації, і, звернувшись до суду із цим позовом, уважає порушеними свої права внаслідок недотримання встановленого законом строку надання інформації на запит.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскільки Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області самостійно виправила оскаржуване порушення шляхом надання позивачу запитуваної інформації, проте, не надавши відповідь на запит у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденний строк, допустила протиправну бездіяльність, то захистити порушене право позивача на своєчасне отримання інформації можливо лише шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 800/369/17.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Ухвалою суду від 30 червня 2021 року позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту першого частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», а тому його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (вул. Січових Стрільців, 1, с. Сокільники, Львівська область, 81130) про визнання протиправною бездіяльності - задоволити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку надання ОСОБА_1 інформації на його запит від 05 січня 2021 року б/н щодо надання інформації про діяльність постійної Комісії з питань поводження з безхазяйними відходами Сокільницької сільської ради по факту виявлених несанкціонованих сміттєзвалищ на території Сокільницької сільської ради в напрямку дачних будинків.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.