Справа № 640/20653/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

29 вересня 2021 року м. Київ№ 640/20653/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Основи О.В., розглянувши у підготовчому засіданні заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Міністерства економіки України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за участю представників сторін

від позивача - Голубєва Д.О.

від відповідача - Бельдяги С.В., Кандиби М.В.

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Міністерства економіки України (далі по тексту - відповідач), адреса: 01008, місто Київ, вулиця М. Грушевського, будинок 12/2, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (з 21 травня 2021 року Міністерство економіки України) від 29 квітня 2021 року №412-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правового забезпечення сільського господарства юридичного департаменту Міністерства економіки України з дня звільнення, а за відсутності такої посади - на іншій різнозначній посаді в цьому (або іншому) державному органі;

- стягнути з Міністерства економіки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня наступного за днем звільнення по день постанови рішення суду.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 24 грудня 2019 року його було призначено на посаду начальника відділу правового забезпечення земельних відносин управління правового забезпечення за переведенням з Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 29 квітня 2021 року №412-к позивача звільнено з посади начальника відділу правового забезпечення земельних відносин управління правового забезпечення сільського господарства юридичного департаменту 30 квітня 2021 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності штату державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

На переконання позивача, відповідачем порушено процедуру його звільнення, що свідчить про протиправність наказу та наявність підстав для його скасування.

Більш того, у позовній заяві зазначено, що на протязі травня 2021 року він продовжував з`являтись на робочому місці, але про існування наказу про його звільнення його не повідомляли та лише 22 червня 2021 року йому під розписку було вручено копію оскаржуваного наказу та трудову книжку.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що у зв`язку зі скороченням посади, яку займав позивач, йому було запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста відділу правового забезпечення земельних відносин, рослинництва, насінництва, садівництва та виноградарства управління правового забезпечення сільського господарства юридичного департаменту на період відпусток для догляду за дитиною, проте, позивач відмовився від запропонованої посади, про що зазначив у попередженні про наступне звільнення від 19 лютого 2021 року.

Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив й про те, що позивач також був попереджений у строки, встановлені законодавством й про наступне звільнення.

На підставі викладених обставин, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

07 вересня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з вказаною позовною заявою.

В обгрунтування поданого клопотання представник відповідача послався на положення постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1042, а також зазначив, що матеріали особової справи позивача містять в собі протокол від 30 квітня 2021 року про доведення інформації та документів до відома державного службовця, в якому зазначено, що позивачу 30 квітня 2021 року об 11 годині 16 хвилин з телефону заступника начальника відділу забезпечення проходження державної служби департаменту управління персоналом на телефон ОСОБА_1 , що вказаний у його особовій справі ( НОМЕР_1 ), через додаток «Viber» направлено лист від 30 квітня 2021 року №2205-22/25938-09 разом з копією наказу від 29 квітня 2021 року №412-к та повідомленням щодо подання декларацій.

Вказані документи позивач отримав, що, на переконання представника відповідача, спростовує твердження позивача, щодо не доведення до його відома оскаржуваного наказу.

Крім того, представник відповідача зазначає, що 22 червня 2021 року з мобільного телефону, вказаного в особовій справі позивача, через додаток «Viber» останнім було надіслано повідомлення наступного змісту: «Добрый день! Трудовую сегодня забрать можно?», що свідчить, на думку представника відповідача, про те, що позивач станом на 22 червня 2021 року вже був ознайомлений з наказом.

Також, представник відповідача наголосив на тому, що позивач не надав належних доказів того, що він відвідував робоче місце впродовж травня 2021 року, а згідно з табелем робочого часу, починаючи з 01 травня 2021 року робочий час позивача не обліковувався, зважаючи на звільнення.

Також представник відповідача надав суду додаткові письмові пояснення, в яких, підтримуючи свою правову позицію, посилався на правові висновки, викладені у постановах апеляційної та касаційної інстанцій.

В підготовчому засіданні 29 вересня 2021 року представники відповідачів підтримали доводи, викладені у клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду. Позивач заперечував проти задоволення цього клопотання, посилаючись на своєчасність звернення до суду з цією позовною заявою та стверджуючи, що з наказом про своє звільнення він був ознайомлений лише 22 червня 2021 року, будь-яких повідомлень від посадових осіб відповідача не отримував. При цьому, позивач погодився з тим, що номер мобільного телефону НОМЕР_1 належить йому та саме він ним користується.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується клопотання про залишення позову без розгляду, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для їх розгляду та вирішення, суд виходить з наступного.

Як вбачається з наданої суду копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 , останній наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України по особовому складу від 24 грудня 2019 року №1261-к був призначений на посаду начальника відділу правового забезпечення земельних відносин управління правового забезпечення земельних відносин управління правового забезпечення сільського господарства департаменту правового забезпечення з 24 грудня 2019 року за переведенням з Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Того ж дня, позивач відповідно до вимог Закону України «Про захист персональних даних» та положень статті 308 Цивільного кодексу України, з метою забезпечення організаційної інформації, зокрема, для ведення телефонних та інших довідників, системи доступу до внутрішніх інформаційних ресурсів Мінекономрозвитку, а також для функціонування систем проходу до будівель, в яких розміщені робочі місця працівників Мінекономрозвитку, надав згоду для обробки його персональних даних, у тому числі, в системі забезпечення доступу до інформаційно-телекомунікаційних ресурсів Мінекономрозвитку.

Суд зауважує, що в особовій картці державного службовця ОСОБА_1 , зазначено його контактний номер телефону, як « НОМЕР_1 ».

Наведене в сукупності свідчить, позивач при прийомі на державну службу до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України самостійно надав згоду на обробку своїх персональних даних, у тому числі, контактного номеру для використання останнього в системі забезпечення доступу до інформаційно-телекомунікаційних ресурсів Мінекономрозвитку.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 15 жовтня 2020 року №2053 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України» до структури апарату Міністерства внесено зміни, зокрема, у пункті 6 наказу зазначено, що у підрозділі «Управління правового забезпечення сільського господарства» розділу «Юридичний департамент»: позиції «Відділ правового забезпечення земельних відносин» та «Відділ правового забезпечення рослинництва, насінництва, садівництва та виноградарства» виключено та доповнено такою позицією: «Відділ правового забезпечення земельних відносин, рослинництва, насінництва, садівництва та виноградарства».

У зв`язку з чим, 19 лютого 2021 року позивачу вручено попередження, в якому з-поміж повідомлення про виключення із структури Міністерства вказаних вище відділів та утворення нового відділу, запропоновано останньому переведення на посаду головного спеціаліста відділу правового забезпечення земельних відносин, рослинництва, насінництва та виноградарства управління правового забезпечення сільського господарства юридичного департаменту (на період відпусток для догляду за дитиною ОСОБА_2 ), а також попереджено, що у разі відмови від переведення на запропоновану посаду позивача про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців, але не раніше ніж через 30 днів з дня попередження.

Позивач від запропонованої йому посади для переведення 19 лютого 2021 року відмовився, про що свідчить його особистий напис у графі «ознайомився» попередження.

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з особового складу від 29 квітня 2021 року №412-к позивача звільнено з займаної посади 30 квітня 2021 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

30 квітня 2021 року, як вбачається з матеріалів справи, у додатку «Viber»на контактний номер телефону, зазначений в особовій справі позивача, направлено фотокопії вказаного вище наказу про звільнення та супровідний лист.

З роздруківки вказаної переписки вбачається, що позивачу доставлено повідомлення та ним прочитано.

Також, доведення інформації та документів до відома позивача підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного протоколу від 30 квітня 2021 року, складеного об 11 годині 16 хвилин у приміщенні Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому у тому числі зазначено, що лист надісланий в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з телефону заступника начальника відділу забезпечення проходження державної служби департаменту управління персоналом ОСОБА_5 .

22 червня 2021 року позивачем відіслано повідомлення у додатку «Viber» наступного змісту (мовою оригінала): «Добрый день! Трудовую сегодня забрать можно?», на вказане питання було надано відповідь: «Можно», позивач, в свою чергу, відправив наступне повідомлення: «Пропуск закажите, на меня, если не сложно.» на це повідомлення ОСОБА_5 , яка, як було встановлено судом, займає посаду заступника начальника відділу забезпечення проходження державної служби департаменту управління персоналом Міністерства, запитала у позивача: «Вам замовити перепустку?», на це питання позивач відповів: «Да».

Більш того, з матеріалів особової справи вбачається, що позивач отримав трудову книжку 22 червня 2021 року, тобто, в день переписки з заступником начальника відділу забезпечення проходження державної служби департаменту управління персоналом Міністерства.

Також, відповідно до наявних в матеріалах справи витягів з табелю обліку робочого часу, останнім робочим днем позивача було 30 квітня 2021 року, у травні 2021 року облік робочого часу позивача не обліковувався.

При цьому, суд наголошує, що у підготовчому засіданні, наполягаючи на тому, що впродовж травня 2021 року позивач відвідував своє робоче місце, він також пояснив, що заробітну плату він не отримував та вона йому не нараховувалась.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач не перебував впродовж травня 2021 року на робочому місці у Міністерстві, відповідно, не виконував жодних посадових обов`язків, у зв`язку зі звільненням, а тому, суд критично ставиться до вказаних вище тверджень позивача.

В свою чергу, незгода позивача з наказом Міністерства від 30 квітня 2021 року стала підставою для його звернення 22 липня 2021 року до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Суд ще раз зазначає, що позивач, обгрунтовуючи своєчасність звернення до адміністративного суду наполягає на тому, що з наказом він був ознайомлений саме 22 червня 2021 року, впродовж травня 2021 року продовжував з`являтись на місці роботи, проте його не повідомляли про існування наказу про звільнення. При цьому, під час підготовчого засідання позивач підтвердив, що його контактним номером телефону є номер, зазначений у особовій картці державного службовця, а саме, підтвердив, що номер « НОМЕР_1 » дійсно належить йому.

Надаючи правову оцінку своєчасності звернення позивача до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 38 Конституції України, громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця регулюються Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року, №889-VIII (далі по тексту - Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частини першої - третьої статті 5 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII, в редакції чинній на момент повідомлення про наступне вивільнення, визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною 3 цієї ж статті, в редакції чинній на момент повідомлення про наступне вивільнення (19 лютого 2021 року) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

В свою чергу, слід наголосити, що статтею 9-1 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII передбачено, що доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними (частина 2 статті 9-1 Закону).

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів (частина 3 статті 9-1 Закону).

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення (частина 4 статті 9-1 Закону).

При цьому, саму процедуру фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" визначено Порядком фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1042 (далі по тексту - Порядок №1042).

Так, у відповідності до пункту 2 Порядку №1042 інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

У пункті 3 Порядку №1042 зазначено, що факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця (далі - протокол).

Пунктом 4 Порядку №1042 передбачено, що протокол складається в довільній формі працівником державного органу, визначеним суб`єктом призначення або керівником державної служби, та повинен містити: 1) дату, час та місце складення протоколу; 2) підставу надіслання інформації або документів державному службовцю з посиланням на відповідну норму Закону; 3) дату, час та вид засобу телекомунікаційного зв`язку, за допомогою якого надіслано інформацію або документи державному службовцю; 4) контактні дані державного службовця, за якими надіслано інформацію або документи з використанням засобу телекомунікаційного зв`язку (номер телефону, адресу електронної пошти тощо); 5) короткий зміст інформації або документів, які надіслані державному службовцю; 6) найменування посади, прізвище та власне ім`я державного службовця, якому надіслано інформацію або документи; 7) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я працівника державного органу, який надіслав інформацію або документи державному службовцю; 8) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я уповноваженого працівника державного органу, який склав протокол; 9) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я керівника служби управління персоналом; 10) додатки до протоколу, що підтверджують факт надіслання інформації або документів (копію знімку екрану засобу телекомунікаційного зв`язку тощо).

Аналіз наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства дозволяє дійти суду висновку про те, що доведення інформації та документів до відома державного службовця засобами телекомунікаційного зв`язку, повідомленого державним службовцем, свідчить про ознайомлення останнього, як з інформацією, що була надіслана, так і зі змістом документів, які були прикріплені до цієї інформації.

З урахуванням викладеного, а також наданих доказів у їх сукупності, у суду не виникає сумнівів щодо того, що позивач був ознайомлений з наказом про своє звільнення саме 30 квітня 2021 року шляхом надіслання на його контактний номер телефону з номеру телефону заступника начальника відділу забезпечення проходження державної служби департаменту управління персоналом ОСОБА_5 у додатку «Viber» фотокопій супровідного листа та наказу про звільнення.

Так, відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В той же час, згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Крім того, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Як вже було зазначено судом, позивач був ознайомлений з наказом про своє звільнення 30 квітня 2021 року, а до суду з вказаною позовною заявою звернувся лише 22 липня 2021 року, тобто, з пропуском місячного строку для такого звернення.

Під час підготовчого засідання, позивач стверджував лише про той факт, що він не був обізнаний про наявність оскаржуваного наказу та з наказом ознайомився лише 22 червня 2021 року.

Натомість вказані твердження позивача, як зазначалось судом, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, скіршотами переписки у додатку Viber, складеним за наслідками такої переписки протоколом, який відповідає вимогам Порядку №1042, табелем обліку робочого часу, відповідно до якого останнім робочим днем позивача було 30 квітня 2021 року, а також власними поясненнями позивача щодо того, що йому з травня 2021 року не виплачувалась заробітна плата.

Слід також наголосити, що законодавець в даному випадку не пов`язує дату отримання трудової книжки з датою ознайомлення державного службовця з наказом про звільнення.

За таких підстав, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

Більш того, суд зазначає, що крім вказаних вище обставин, позивач не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому дізнатись про порушення своїх прав, яке фактично мало місце у квітні 2021 року та існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на їх судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.

Відтак, зважаючи на тривалість строку, який пропущено, поведінку позивача, яка передувала зверненню до суду з даним позовом, та враховуючи, що судом встановлено, що позивач був ознайомлений з наказом про своє звільнення ще 30 квітня 2021 року, а отже мав можливість звернутись до суду з вказаною позовною заявою своєчасно, проте, не вчинив жодних дій направлених на захист свого права, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду цієї позовної заяви, оскільки така подана з порушенням строку звернення до суду, встановленого процесуальним законом, й підстави для поновлення цього строку у даному випадку відсутні.

Крім того, суд наголошує, що строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

При визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Так, частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 183 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами підготовчого засідання сум постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За таких підстав, а також з урахуванням того, що підстави, на які посилався позивач, обгрунтовуючи своєчасність звернення до суду з вказаними вище позовними вимогами, визнані судом неповажними, будь-яких інших підстав, які б могли бути визнані судом поважними позивачем суду не надано, як і не надано заяви про поновлення строку звернення до суду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача та залишення позовної заяви без розгляду.

Крім того, суд зазначає, що представником відповідача подано до суду клопотання про забезпечення доказів, проте, враховуючи, що судом задоволено клопотання останнього про залишення позовної заяви без розгляду, суд не вбачає правових підстав для розгляду клопотання про забезпечення доказів по суті.

Керуючись статтями 118, 119, 120, 121, 122, 123, 180, 181, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника Міністерства економіки України про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства економіки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду

3. Роз`яснити позивачу його право на звернення до адміністративного суду в загальному порядку після усунення підстав, з яких позовна заява була залишена без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя К.Ю. Гарник

Повний текст ухвали суду виготовлений 05 жовтня 2021 року.