Справа № 260/4553/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/4553/20 пров. № А/857/14000/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу 16 Регіональної військово-лікарської комісії на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до 16 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Микуляк П.П.,

час ухвалення рішення 09:28:16,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 13 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до 16 Регіональної військово-лікарської комісії, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у розгляді документів щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення, контузії, каліцтва, отриманого під час виконання обов`язків військової служби у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року під час перебування в Республіці Афганістан; зобов`язати встановити причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва, отриманого під час виконання обов`язків військової служби у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року під час перебування в Республіці Афганістан.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що був направлений ОВК та приймав участь у бойових діях в якості вільнонайманого працівника (працівника МО СССР) у складі обмеженого контингенту Радянських військ на території республіки Афганістан з 1986 року по 1988 рік. 11 грудня 2013 року при повторному огляді позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Згідно Акту судово-медичного обстеження № 101 від 07 червня 2012 року вказано, що тілесні ушкодження позивача можуть являтися наслідками осколкових поранень голови, верхніх та нижніх кінцівок, перенесеної ЗЧМТ від дії розірвавшогося снаряду під час бойових дій в Афганістані в 1987 році. Зазначає, що звертався до відповідача для встановлення причинного зв`язку захворювання і травми отриманої під час бойових дій в Афганістані в 1987 року. Проте, відповідач посилаючись на те, що позивач приймав участь у бойових діях в якості вільнонайманого працівника (працівника МО СССР) у складі обмеженого контингенту Радянських військ на території республіки Афганістан, не розглядаючи подані документи по суті повідомив, що позивач повинен звернутися в обласну медико-соціальну експертну комісію. Однак, встановлення причинного зв`язку інвалідності з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку є виключною компетенцією відповідача по справі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність 16 Регіональної військово-лікарської комісії щодо відмови у розгляді документів ОСОБА_1 , щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення, контузії, каліцтва отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року під час перебування в Республіці Афганістан. Зобов`язано 16 Регіональну військово-лікарську комісію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення, контузії, каліцтва отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року під час перебування в Республіці Афганістан та його інвалідності.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні правові підстави для відмови відповідача у встановленні причини інвалідності позивача з захворюванням, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби та брав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року, а позбавлення позивача його «законних очікувань» на отримання відповідних соціальних виплат, у контексті вищезгаданих критеріїв ґарантій говорить про незаконність втручання у його право власності. Також, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву щодо встановлення причинного зв`язку його інвалідності та захворювання, поранення, контузії, каліцтва отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року під час перебування в Республіці Афганістан.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 16 Регіональна військово-лікарська комісія подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки про відмову відповідача у встановленні причинного зв`язку захворювання, поранення, контузії, каліцтва, отриманого під час виконання обов`язків військової служби у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року під час перебування в Республіці Афганістан, він дізнався 25 червня 2012 року на особистому прийомі у Військовій лікарській комісії Західного регіону (16 РВЛК), що підтверджується записом № 383 у книзі обліку відвідувачів. Висновки суду першої інстанції базуються на припущеннях, а не фактичних даних. Застосування розділу 21 Положення поширюється виключно на військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України. Довідка військкомату про проходження військової служби в Республіці Афганістан позивачем до 16 РВЛК не надавалась.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що станом на день перебування позивача на території Республіки Афганістан та отримання ним поранень, що призвели до інвалідності законодавець визначив, що не лише військовослужбовці, але й робочі і службовці можуть бути визнані інвалідами внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби. У разі якщо відповідачем буде встановлено причинний зв`язок захворювання позивача отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року під час перебування в Республіці Афганістан та його інвалідності, він отримає статус, який надасть йому право на отримання соціальних гарантій. Також, зазначає, що про порушення свого права дізнався з листа від 27 серпня 2020 року.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів(п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач був направлений Ужгородським ОВК та приймав участь у бойових діях в якості вільнонайманого (працівника МО СРСР) у складі обмеженого контингенту Радянських військ на території Республіки Афганістан у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року.

11 грудня 2013 року при повторному огляді Позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності.

Згідно з актом судово-медичного обстеження № 101 від 07 червня 2012 року тілесні ушкодження позивача можуть являтися наслідками перенесених осколкових поранень голови, верхніх та нижніх кінцівок, а також перенесеної ЗЧМТ від дії розірвавшогося снаряду під час бойових дій у Афганістані в 1987 році.

На звернення позивача від 21 серпня 2020 року з приводу встановлення причинного зв`язку травми, отриманої на території Республіки Афганістан у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року, відповідач у роз`ясненні № 620 від 27 серпня 2020 року повідомив, що оскільки позивач приймав участь в бойових діях у якості вільнонайманого, то йому було рекомендовано звернутись в обласну медико - соціальну експертну комісію за місцем проживання.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (Закон № 2011-ХІІ), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 12 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із ст. 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється ВЛК, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 17 листопада 2008 року № 1109/15800 (зі змінами) (далі - Положення).

Пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення військово-лікарська експертиза - це, зокрема, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно із пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм. Постанови ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.2. глави 2 розділу І Положення передбачено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.

Відповідно до підпункту 2.4.4 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення на ВЛК регіону покладаються: організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; контроль за організацією та проведенням медичного огляду осіб, визначених у пункті 1.2 розділу І Положення, поповнення, що прибуває для комплектування Збройних Сил України, з метою правильного розподілу його за родами військ, військовими частинами (кораблями), підрозділами та військовими спеціальностями, а також кандидатів на навчання за військовими спеціальностями з урахуванням стану здоров`я та фізичного розвитку; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; аналіз та узагальнення результатів і досвіду роботи підпорядкованих ВЖ; проведення спільно з головними (провідними) медичними спеціалістами та іншими лікарями - спеціалістами аналізу та оцінки результатів медичного огляду військовослужбовців та інших контингентів, розробка пропозицій для покращення військово-лікарської експертизи; організація та керівництво науковою роботою з питань військово- лікарської експертизи у підпорядкованих ВЛК; підготовка та вдосконалення кадрів для ВЖ; розробка та подання до ЦВЖ пропозицій з уточнення, доповнення та внесення змін до нормативно-правових актів з питань військово-лікарської експертизи; контроль за організацією та проведенням лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, обстеженням та медичним оглядом призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів, надання методичної та практичної допомоги органам та закладам охорони здоров`я України та військовим комісаріатам у цій роботі; проведення спільно з органами МОЗ України і військовими комісаріатами аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, обстеження та медичного огляду допризовників, призовників, громадян, які вступають у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних* резервістів, розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи; контроль за організацією та станом лікарсько-льотної експертизи в учбових та спортивних авіаційних закладах Товариства сприянні обороні України (далі - ТСО України), які знаходяться в межах регіону.

Згідно із підпунктом 2.4.5 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення ВЛК регіону має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових (цивільних) лікувальних закладах, військових частинах; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових (цивільних) лікувальних закладах, медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників; витребовувати особові та пенсійні справи, медичні документи, матеріали адміністративного розслідування, дізнання, судового розгляду, характеристики, архівні довідки, витяги з наказів, актів, протоколів та інші документи, необхідні для прийняття постанови; залучати для вирішення питань військово-лікарської експертизи головних (провідних) медичних спеціалістів та інших лікарів-спеціалістів, за необхідності - інших спеціалістів, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець; приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК); перевіряти у військових комісаріатах, органах (закладах) охорони здоров`я Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), областей, міста Києва, на території регіону організацію та стан лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів, результати перевірок доповідати керівникам територіальних командувань та керівникам органів місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування.

Підпунктом 21.1 глави 21 розділу II Положення передбачено, що у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Відповідно до пункту 21.2 глави 21 розділу II Положення причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Згідно із пунктом 21.3 глави 21 розділу ІІ Положення причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

Пунктом 21.5 глави 21 розділу II Положення передбачено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»;

б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби»;

в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби»;

г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії»;

ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»;

д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби»;

е) «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби»;

є) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН»;

ж) «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової - служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН»;

з) «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН»;

и) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу»;

к) «Поранення(травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН».

Відповідно до пункту 21.6 глави 21 розділу II Положення при встановленні причинного зв`язку захворювань військовослужбовців з аварією на Чорнобильській АЕС та інших ядерних об`єктах, учасників ядерних випробувань і випробувань ядерної зброї та тих, що брали участь у складанні ядерних боєприпасів і здійснювали на них регламентні роботи для проведення відповідних випробувань і військових навчань, постанови приймаються у формулюваннях (наявність посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії (постраждалого від наслідків аварії) на Чорнобильській АЕС відповідної категорії при встановленні причинного зв`язку обов`язкова):

а) «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС»;

б) «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті»;

в) «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї»;

г) «Захворювання, ТАК, пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби».

Згідно із пунктом 21.3 глави 21 розділу ІІ Положення у випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що відповідна ВЛК визначає наявність причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв з військовою службою в кожному випадку та вибір формулювань в яких приймаються постанови ВЛК, визначені пунктами 21.5 та 21.6 глави 21 розділу II Положення.

Отже, відповідно до вимог Положення штатні ВЛК займаються встановленням причинного зв`язку травм, поранень, контузій, захворювань та інш. виключно військовослужбовцям та колишнім військовослужбовцям.

З наявної в матеріалах справи довідки Торгової бази 2305 від 15 серпня 1988 року № 373 слідує, що ОСОБА_1 був направлений Ужгородським ОВК для роботи у складі обмеженого контингенту Радянських військ на території Республіки Афганістан на торговій базі 2305 в/ч пп 52726 в якості вантажника з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року(а.с.17).

Згідно Довідки в/ч пп 86608 від 22 травня 1987 року № 235 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в травм.відділенні в/ч НОМЕР_1 з 15 травня 1987 року по 22 травня 1987 року з діагнозом осколкове поранення голови (контузія). Довідка видана для пред`явлення за місцем роботи (а.с.19).

З огляду на вказане, позивач приймав участь у бойових діях в якості вільнонайманого (працівника МО СРСР) у складі обмеженого контингенту Радянських військ на території Республіки Афганістан у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року, а не виконував обов`язок військової служби.

У позовній заяві позивач зазначає, що він фактично виконував обов`язок військової служби, проте останнім не надано до суду жодних доказів виконання обов`язків військової служби, проходження військової служби з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року в складі обмеженого контингенту Радянських військ на території Республіки Афганістан, та направлення його туди ІНФОРМАЦІЯ_1 як військовослужбовця для роботи вантажником.

Інших документів, які підтверджують саме статус військовослужбовця або колишнього військовослужбовця в матеріалах справи не міститься.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги, що застосування розділу 21 Положення (Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) поширюється виключно на військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні підстави для визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв), оскільки позивач не був військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, який призваний на збори, та колишнім військовослужбовцем зі службою у Збройних Силах України.

25 червня 2012 року позивач був прийнятий на особистому прийомі у військовій лікарській комісії Західного регіону (зараз 16 РВЛК), щодо встановлення причинного зв`язку поранення (захворювань, травми) отриманого ним на території Республіки Афганістан у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року, що підтверджується записом № 383 у книзі обліку відвідувачів військової лікарської комісії Західного регіону № 25 том II (інвентарний № 260)(а.с.56-58), та зазначено у роз`ясненні відповідача від 27 серпня 2020 року № 620 (а.с.27).

Згідно вищезазначеного запису № 383 зазначено, що позивач приймав участь у бойових діях в Афганістані в якості вільнонайманого працівника та йому рекомендовано для вирішення поставленого питання звернутися в обласну медико-соціальну експертну комісію за місцем проживання.

21 серпня 2020 року представником позивача на адресу 16 РВЛК був надісланий адвокатський запит № 840-08/20 з проханням встановити причинний зв`язок поранення, захворювань, травми ОСОБА_1 , отриманого ним на території Республіки Афганістан у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року.

16 РВЛК було надано роз`яснення від 27 серпня 2020 року № 620 на адвокатський запит, в якому зазначено, що у 2012 році ОСОБА_1 вже звертався з цим питанням на особистому прийомі до 16 РВЛК. Також повідомлено, що штатні військово-лікарські комісії відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17 листопада 2008 року № 1109/15800 (зі змінами) займаються встановленням причинного зв`язку травм, поранень, контузій захворювань виключно військовослужбовцям та колишнім військовослужбовцям.

Враховуючи норми пункту 21.3 глави 21 розділу ІІ Положення, колегія суддів вважає, що відповідач надаючи роз`яснення діяв на підставі та у спосіб, встановлені чинним законодавством, оскільки були відсутні підстави для визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв), і в такому випадку протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення, що і було зроблено відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо відмови у розгляді документів ОСОБА_1 щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення, контузії, каліцтва, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби у період з 03 вересня 1986 року по 12 вересня 1988 року під час перебування в Республіці Афганістан, а тому вимоги позивача є безпідставними.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 16 Регіональної військово-лікарської комісії задовольнити повністю.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 260/4553/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 06 жовтня 2021 року.