Справа № 500/5115/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5115/21

07 жовтня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової часини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахувань та виплати в день звільнення 17.07.2021 ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні 17.07.2021 із військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 23 роки, згідно ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Станом на 17.07.2021 вислуга років ОСОБА_1 становить: календарна 26 років 2 місяці 0 днів, пільгова 2 роки 0 місяців 0 днів, всього 28 років 2 місяці 0 днів. На переконання позивача, умова ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" про наявність 10 і більше років вислуги дотримана, тому він має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вказаної законодавчої норми. Однак на час прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу частини відповідачем не здійснено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 23 повних календарних роки служби.

Позивач вважає вказану бездіяльність протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, 01.09.2021 Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на абз.5 ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно яким у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. При звільненні з лав Національної поліції ОСОБА_1 одноразова грошова допомога не виплачувалась, так як ним не було набуто права на отримання такої грошової допомоги. Відтак вважає, що не проведення нарахувань та виплати в день звільнення позивача одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 . Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив представник позивача наголосив, що з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.04.2018 у справі №806/2104/17, наявність або відсутність права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги за ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначається, виходячи із загальної вислуги років військовослужбовця.

Щодо наведених у відповіді на відзив пояснень, відповідач у запереченні вказав, що підстава попереднього звільнення позивача зі служби в поліції в буквальному трактуванні не співпадає з підставами, зазначеними в ч.3 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як підстави при яких одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується. Поняття "службова невідповідність" (тобто підстава, визначена у ч.3 ст.9 Закону) і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що охоплюється поняттям "звільнення у порядку дисциплінарного стягнення", що узгоджується з аналогічною правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 № 21-13а14. В межах спірних правовідносин факт позбавлення позивача на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні не може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги, оскільки попереднє звільнення позивача пов`язане з службовою невідповідністю.

У відповіді на заперечення представник позивача наголосив на відсутності жодного доказу щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 17.07.2021 із військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Ухвалою суду від 20.09.2021 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області.

На виконання вимог вказаної ухвали, 04.10.2021 третьою особою надано суду пояснення, у відповідності до яких ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 02.06.2018 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області. Позивач мав на день звільнення зі служби 48 років та загальний трудовий стаж 29 років, а тому він мав право на пенсію за змішаним стажем відповідно до п.б ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Однак факт звільнення позивача за скоєння дисциплінарного проступку виключав можливість отримання ним вихідної допомоги при звільненні в силу ч.3 ст.9 вказаного Закону. Відтак, з врахуванням підстави звільнення, позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, оскільки він не мав права на таку виплату.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 10.04.2018 № 1035 "Про грубе порушення службової та транспортної дисципліни, допущене старшим сержантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних", за грубе порушення службової та транспортної дисципліни, вимог керівництва МВС України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області щодо суворого дотримання законності та службової дисципліни, ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги поліцейського, наказу Національної поліції України від 09.11.2016 №1179, недотримання професійної та службової етики, що виразилось у порушенні ПДР та відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння при підозрі на керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, на начальника конвою групи конвойної служби ізолятора тимчасового тримання № 3 окремого підрозділу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України (а.с.66-68).

Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 17.04.2018 № 98 о/с по особовому складу позивач був звільнений зі служби в поліції з 17.04.2018 за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного Статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.62).

До вказаного наказу було внесено зміни в частині дати звільнення в зв`язку з наданням позивачем документів про його перебування на лікуванні, а саме: наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 29.05.2018 № 150 о/с дату звільнення змінено на 03.05.2018 (а.с.63) та наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 26.06.2018 № 182 о/с на 02.06.2018 року (а.с.64).

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 15.07.2021 №645/3/02-2021, ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 26.06.2018 №182 о/с був звільнений зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомоги при звільненні не виплачувалась (а.с.12).

В подальшому, у період з 18.07.2018 по 17.07.2021 позивач являвся військовослужбовцем, а саме особою, яка проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2021 №134 позивача виключено із списків особового складу військової частини та знято з всіх видів забезпечення з 17.07.2021. Вислуга років станом на 17.07.2021 становить: календарна 26 років 2 місяці 0 днів, пільгова 2 роки 0 місяців 0 днів, загальна 28 років 2 місяці 0 днів (а.с.8).

Вказаним наказом зобов`язано виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (3 роки).

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні передбачену ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 календарних роки служби, звернувся до суду з цим позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби 17.17.2021) (далі Закон №2011-XII) Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні приписи містяться у п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі Порядок №393).

Так, відповідно до п.10 вказаного Порядку №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу:

які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується;

які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

З аналізу ст.15 Закону №2011-XII та п.10 Порядку №393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

При цьому, положеннями ст.15 Закону №2011-XII та п.10 Порядку №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, зокрема ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

У відповідності до ст.102 Закону України "Про Національну поліцію" пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною 1 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 02.06.2018) (далі Закон №2262-ХІІ) визначено, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

При цьому, п.б ст.12 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

З матеріалів справи видно, що наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 10.04.2018 № 1035 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 17.04.2018 № 98 о/с по особовому складу позивач був звільнений зі служби в поліції з 17.04.2018 за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного Статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію".

До вказаного наказу було внесено зміни в частині дати звільнення в зв`язку з наданням позивачем документів про його перебування на лікуванні, а саме: наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 29.05.2018 № 150 о/с дату звільнення змінено на 03.05.2018 та наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 26.06.2018 № 182 о/с на 02.06.2018 року.

Суд відзначає, що позивач мав на день звільнення зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області 48 років та загальний трудовий стаж 29 років, а тому набув право на пенсію відповідно до п.б ст.12 Закону №2262-ХІІ та на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.
Згідно позиції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, залученого судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, в якому звільнено позивача вперше, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення Законом №2262-ХІІ не передбачено, тобто позивач вчинив дії які обмежили право на таку виплату.

Однак, факт невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні вперше не завжди є підтвердженням того, що військовослужбовець не набув права на таку виплату, оскільки нормами ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ визначені випадки, коли одноразова грошова допомога при звільненні зі служби не виплачується. Тобто, у випадках, наведених у ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ, військовослужбовець може і набути права на одноразову грошову допомогу при звільненні, однак така допомога йому не виплачується з огляду на підставу його звільнення.

Аналіз наведених у ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ дає підстави для висновку, що визначальним при вирішенні питання щодо саме виплати такої допомоги є підстава звільнення військовослужбовця зі служби.

Як вже було зазначено судом, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного Статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію".

Так підстава попереднього звільнення позивача зі служби в поліції в буквальному трактуванні не співпадає з підставами, зазначеними як в ч.1, 2 ст.9 Закону №2262-ХІІ, так і в ч.3 вказаної статті, як підстави, при яких одноразова грошова допомога не виплачується.

Водночас, поняття "службова невідповідність" (тобто підстава, визначена у ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ) і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що охоплюється поняттям "звільнення у порядку дисциплінарного стягнення", що узгоджується з аналогічною правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 № 21-13а14.

В межах спірних правовідносинах факт позбавлення позивача права на отримання грошової допомоги при попередньому звільнення не може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки попереднє звільнення позивача пов`язане зі службовою невідповідністю. Вказана обставина взагалі виключала можливість отримання позивачем одноразової допомоги при попередньому звільненні.

Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 25.10.2018 у справі №552/4468/17, які є обов`язковими для врахування судом у силу положень ч.5 ст.242 КАС України.

При цьому, матеріали справи не містять доказів скасування наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 10.04.2018 № 1035 "Про грубе порушення службової та транспортної дисципліни, допущене старшим сержантом поліції ОСОБА_1 та покарання винних", на підставі якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, як і не містять доказів зміни підстави звільнення позивача вперше зі служби в поліції.

Відтак, факт звільнення позивача з попереднього місця роботи за скоєння проступку, що дискредитує високе звання поліцейського, виключав можливість отримання ним вихідної допомоги при попередньому звільненні в силу ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №808/2104/17 суд вважає помилковими та не беруться до уваги, оскільки така справа не є релевантною та спірні відносини склалися щодо інших обставин.

Так, предметом розгляду справи №808/2104/17 слугувало питання можливості зарахування пільгової вислуги до складу календарної, при вирішенні питання щодо наявності у особи права на отримання грошової допомоги передбаченої п.2 ст.15 Закону № 2011-XII, оскільки у позивача в даній справі обсяг календарної вислуги становив менше 10 років.

Разом з тим, фактичні обставини даної справи суттєво відрізняються, оскільки її предметом не являється призначення пенсії та у позивача наявний обсяг календарної вислуги більше 10 років, а ключовим питанням у даній справі є врахування періоду попередньої служби для виплати з його урахуванням грошової допомоги.

В розрізі встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно, на підставі та в межах наданих повноважень нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попереднього служби, у зв`язку із чим визнає оскаржувану бездіяльність такою, що відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно, відсутні правові підстави для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні 17.07.2021 із військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 23 роки, згідно ч.2 ст.15 Закону №2011-XII, оскільки такі вимоги є похідними від першої.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваних дій, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (46001, місто Тернопіль, вулиця Валова, будинок 11, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.