Справа № 200/9165/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 р. Справа№200/9165/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд: визнати протиправним дії Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в виплаті пенсії за період з 25.09.2019 р. по 31.10.2020 р. у розмірі 76886,46 грн; визнати протиправним дії Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в перерахунку пенсії згідно заяви від 08.06.2021 р. та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 15.06.2021 р. про відмову в перерахунку пенсії; стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії у розмірі 76886,46 грн за період з 25.09.2019 р. по 31.10.2020 р.; зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії від 08.06.2021 р. та провести перерахунок пенсії з урахуванням довідок: архівної довідки № 1418/03-1 від 11.09.2019 р. про період роботи з 01.01.1987 р. по 31.12.1992 р., архівних довідок № 1901 від 24.09.2019 р. про період роботи з 01.01.1992 р. по 31.12.2000 р.

04 серпня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11 серпня 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про заміну сторони по справі.

13 серпня 2021 року ухвалою суду в задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про заміну відповідача по справі відмовлено.

З 16 вересня 2021 року по 03 вересня 2021 року суддя перебував в щорічній черговій відпустці.

25 серпня 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву.

В ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі суд запропонував відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали, подати до суду відзив на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 162 КАС України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 04 жовтня 2021 року відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Дослідивши наявні матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення публічно-правового спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 15.10.2019 року №1411-/54006, та перебуває на обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в обґрунтування адміністративного позову зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1781/20-а від 05 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27.10.2019 року № 270 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2019 року №7333 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції суду викладеної в рішенні, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду справі №200/1781/20-а від 05 травня 2020 року повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 17.10.2019 року №7333 та призначив виплату поточної пенсії з 01.11.2020 р., нарахувавши при цьому пенсію позивачу за віком з 25.09.2019 р., заборгованість з 25.09.2019 р. по 31.10.2020 р. відповідач не виплатив, посилаючись на окреме фінансування.

Позивач 21 грудня 2020 р. звернувся особисто із заявою про виплату заборгованості, до відповідача, проте листом Маріупольського ОУПФУ від 28.11.2020 р. позивача повідомлено, що виплата заборгованості у розмірі 76886,46 грн буде виплачена з поточною пенсією у січні 2021 р.

У травні 2021 р. відповідач надаючи відповідь на адвокатський запит від 08.04.2021 року, зазначив, що дійсно у відповіді ОСОБА_1 за №1476-2630/А-02/8-0580/20 не зовсім коректно надана інформація про виплату заборгованості, оскільки «запланована виплата заборгованості пенсії ОСОБА_1 на січень 2021 р.» не означає, що вона буде виплачена.

Крім того, 08.06.2021 року позивач через ВЕБ-портал ПФУ позивач звернувся з заявою до відповідача про перерахунок пенсії: «Зміна періоду 60 місяців до 01.07.2000 р».

Разом із заявою позивач надав: архівну довідки № 1418/03-1 від 11.09.2019 р. про період роботи з 01.01.1987 р. по 31.12.1992 р.; архівні довідки № 1901 від 24.09.2019 р. про період роботи з 01.01.1992 р. по 31.12.2000 р., довідки про реорганізацію підприємства, пороте, відповідачем 15.06.2021 року позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії.

Позивач зазначає, що згідно заяви від 08.06.2021 р. рішення про відмову на вимогу позивача не надавалось, у телефонному режимі позивачу надали інформацію, що надані архівні довідки не приймається до уваги, як такі, що не мають законної сили, оскільки видані підприємствами (установами), які не пройшли перереєстрацію на території підконтрольній українській владі.

Позивач з такою позицією відповідача не погодився посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України по справі № 235/2357/17 від 22.10.2018 року.

Відповідач, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, як юридична особа за кодом зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має організаційно-правову форму - орган державної влади.

Оскільки відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, суд вирішив розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Для повного та всебічного з`ясування обставин справи суд вважає за необхідне дослідити зміст наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькі області відзиву та уточненого відзиву та доданих до них документів, з яких суд встановив, що на виконання рішення суду у справі №200/1781/20-а відповідачем з 25.09.2019 призначено пенсію за віком у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії розпочата з листопада 2020 року. Заборгованість за період з 25.09.2019 року по 31.10.2020 року. Розрахунок суми пенсії позивача, яка складає 76886,46 грн. облікована управлінням та буде виплачена у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №637 від 05.11.2014 року на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, за окремим фінансуванням на означені цілі.

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькі області вважає, що з предмету позову вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із бездіяльністю відповідача під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.5.2020 року у справі №200/1781/20-а, а обраний позивачем у цій справі спосіб захисту, а саме: визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення на користь позивача заборгованості з пенсії за період з 25.09.2019 по 31.10.2020 у розмірі 76886,46 грн, є одним із способів виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року у справі №200/1781 /20-а, тому в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору і має місце спір між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Також, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькі області зазначило, що 08.06.2021 позивач звернувся до управління через ВЕБ портал Пенсійного фонду України з заявою щодо перерахунку пенсії зі зміною періоду заробітної плати за 60 місяців до 01.07.2000, додавши до заяви довідки про заробітну плату №1481/03-1, №1418/03-2 від 11.09.2019, видані архівним відділом адміністрації м. Єнакієво та №1901 від 24.09.2019, видану філіалом №2 «Єнакієвський металургійний завод».

Керуючись приписами Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», Постанови Кабінету Міністрів України №595 від 07.11.2014 р. та ч.ч. 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», відповідач рішенням від 10.06.201 №63 відмовив в проведенні перерахунку пенсії, оскільки довідки про заробітну плату недійсні та не має можливості підтвердити заробітну плату первинними документами.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 Закону № 1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Також, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 р. № 637, на яку посилається відповідач як на підставу для невиплати позивачу спірної заборгованості, суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з семантичного аналізу вказаної норми суд дійшов висновку, що нормотворець визначив єдину підставу її застосування - відновлення пенсії після її припинення з підстав визначених Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 р. № 637 та Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 8 червня 2016 р. № 365.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що пенсія позивачу призначена вперше з 25.09.2019 року, фактично виплачується з 01.11.2020 року та з підстав визначених вищевказаними постановами Кабінету Міністрів України не припинялась.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Також суд, звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження.

Держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а та Верховим Судом, зокрема, у постановах від 21 червня у справі № 243/8037/17, від 18 жовтня у справі № 425/1908/17.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не є спірним між сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбаченою діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки «на умовах передбачених законом» і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів правомірності невиплати за спірний період заборгованості з пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, суд вважає, що право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді отримання щомісячної пенсії було відповідачем порушено.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачем не оскаржується та оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що невиплата позивачу нарахованої пенсії за спірний період є протиправними діями суб`єкта владних повноважень, то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

Щодо доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відносно відсутності нового спору між сторонами та наявність підстав для закриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Ґрунтовно дослідивши резолютивну частину рішення по справі № 200/1781/20-а, суд дійшов висновку, що задовольняючи частково адміністративний позов ОСОБА_1 суд зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду викладених в рішенні.

При цьому, повторний розгляд заяви позивача не тягне за собою безумовне її задоволення та призначення пенсії.

В такому випадку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2020 у справі №200/1781/20-а завершується прийняттям відповідачем рішення за наслідками повторного розгляду заяви позивача від 17 жовтня 2019 року незалежно від результату такого розгляду.

Нарахування відповідачем заборгованості з пенсії, яка є предметом дослідження в даній справі, є наслідком призначення позивачу пенсії за результатами позитивного рішення за наслідками розгляду заяви позивача про її призначення, тобто на момент прийняття рішення по справі №200/1781/20-а підстави для нарахування та виплати позивачу заборгованості з пенсії не існували, а виникли тільки після остаточного виконання рішення суду по справі №200/1781/20-а.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи щодо наявності підстав для закриття провадження по справі та не приймає посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15 та постанові Верховного суду по справі № 440/1810/19 від 21 грудня 2020 року, оскільки їх висновки не підлягають застосуванню в даній справі.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності бездіяльності щодо виплати позивачу заборгованості з пенсії в розумінні зазначеної норми Закону.

З наявних в матеріалах справи листів відповідача від 28.12.2020 року №1476-2630/А-02/8-0580/20, від 12.04.2021 №0580/02-8/14318, суд встановив, що відповідачем за спірний період з 25.09.2019 року по 31.10.2020 року нараховано, але не виплачено позивачу заборгованість з пенсії у розмірі 76886,46 грн.

За таких обставин, враховуючи, що наявними матеріалами справи підтверджено невиплату пенсії позивачу з 25.09.2019 року по 31.10.2020 року, визначено суму заборгованості за вказаний період та судом встановлена протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії, позов підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо позовних вимог відносно визнання протиправними дій відповідача відносно відмови в перерахунку пенсії згідно заяви позивача від 08.06.2021 р., скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії від 08.06.2021 р. та провести перерахунок пенсії з урахуванням довідок, наданих позивачем, суд зазначає наступне.

Згідно приписів ч.ч. 1-2, 4 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 44 Закону №1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року, а, починаючи з 1 липня 2000 року, індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку.

За змістом підпункту в пункту 7 Порядку №22-1 заробітна плата для призначення пенсії за період роботи до 1 липня 2000 року підтверджується довідкою підприємства, установи, організації, форма та зміст якої визначено в додатку 1 Порядку.

Така довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 17 Порядку).

Обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 341/1132/17, від 03 червня 2021 року по справі № 127/8001/17.

Також, в постанові Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17 суд дійшов висновку, що «посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості її видачі є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні».

В постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд зазначив, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Щодо посилань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на приписи Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», Постанови Кабінету Міністрів України №595 від 07.11.2014 р. та ч.ч. 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» як на підставу неврахування спірних довідок для проведення перерахунку пенсії позивача суд зазначає наступне.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем легітимної на той час влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до діючого на той час законодавства

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Тобто, відомості, які зафіксовані у довідках, випливають зі змісту документів, які були складені до тимчасової окупації території України.

При цьому, суд зазначає, що доказів щодо їх недостовірності відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на який покладено обов`язок доказування правомірності своїх дій та рішень, не надано.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності довідки, у зв`язку з наданням зазначеної довідки підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Othersv. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Крім того, Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо врахування при призначенні та обчисленні пенсії довідок, виданих підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній українській владі території, яка полягає в тому, що неможливість провести управлінням Пенсійного фонду перевірку відповідності запису довідки первинним документам через проведення АТО, не може покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості (справи №583/392/17, №234/3038/17, №360/1628/17).

Відтак, дослідивши зміст наданих позивачем довідок, суд встановив наступне.

Згідно довідки Філії № 2 «Єнакієвського металургійного заводу» ЗАТ «Зовнішторгсервіс» так званої «ДНР» № 1901 від 24.09.2019 року «Про заробітну плату для нарахування пенсії», суд встановив, що вона містить відомості щодо сум заробітної плати позивача за період з листопада 1992 року по грудень 1997 року включно, нарахування страхових внесків, а також має посилання на первинні документи, на підставі яких вона була видана, зокрема, розрахункові відомості таб. № 27851, 1637 за 1992-1997 роки.

Згідно довідки Філії № 2 «Єнакієвського металургійного заводу» ЗАТ «Зовнішторгсервіс» так званої «ДНР» № 1901 від 24.09.2019 року «Про заробітну плату для нарахування пенсії», суд встановив, що вона містить відомості щодо сум заробітної плати позивача за період з січня 1998 року по червень 2000 року включно, нарахування страхових внесків, а також має посилання на первинні документи, на підставі яких вона була видана, зокрема, розрахункові відомості таб. № 1637 за 1998-2000 роки.

З архівної довідки «Адміністрації міста Єнакієвє» так завної «ДНР» від 11.09.2019 року № 1418/03-1, суд встановив, що згідно відомостям, що надійшли на державне зберігання, нарахування заробітної плати (особовим рахункам) фонду № 176 «Структурний підрозділ «Шахта «Єнакіївська» республіканського підприємства «Орджонікідзевугілля» (акт прийому-передачі документів з особового складу від 15.02.2018), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з квітня по вересень 1987 року, з вересня 1990 року по жовтень 1992 року нарахована заробітна плата, в табуляграмах за квітень, серпень 1987 року є додаткові записи кульковою ручкою, довідка видана на підставі ф. 176, оп. 1-Л, д.(л.) 21459(351-357), 1763(629-658).

З архівної довідки «Адміністрації міста Єнакієвє» так завної «ДНР» від 11.09.2019 року № 1418/03-2, суд встановив, що згідно відомостям, що надійшли на державне зберігання, нарахування заробітної плати (особовим рахункам) фонду № 176 «Структурний підрозділ «Шахта «Єнакіївська» республіканського підприємства «Орджонікідзевугілля» (акт прийому-передачі документів з особового складу від 15.02.2018), що інформація відносно заробітної плати позивача за період з 1990 року по 1992 рік надана на підставі табелів обліку робочого часу (спуску і підйому в шахту), довідка видана на підставі ф. 176, оп. 1-Л. 1668 (205), 1669 (163), 1670 (155), 1671 (217), 1709 (309). 1710 (261), 1711 (207), 1712 (253), 1713 (246), 1714 (254), 1715 (243), 1716 (105). 1718 (245). 1719 (210), 1720 (244), 1721 (245), 1722 (248), 1723 (256), 1724 (245), 1775 (253).

Також, в матеріалах справи наявна довідка про реорганізацію структурного підрозділу «Шахта «Єнакіївська» з 1964 року по 19.03.2015 рік.

Зі змісту вказаних довідок суд встановив, що вони мають посилання на первинну документацію з обліку робочого часу позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії, виходячи з підстав якими його вмотивовано.

Поряд з цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відзиві на позовну заяву зазначило, що оскаржуване рішення відповідача винесено 10.06.2021 року за № 63, позивач в позовній заяві зазначив, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем 15.06.2021 року. Такого висновку позивач дійшов виходячи з повідомлення від 15.06.2021, розміщеного в його особистому кабінеті на Веб-порталі Пенсійного фонду України.

Копії оскаржуваного рішення учасниками справи суду не надано, проте, в даному випадку це не є перешкодою для встановлення об`єктивних обставин справи.

Крім того, суд враховує, що станом на 04.10.2021 року відповідач є діючим суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення та надання відповідних доказів, однак відзиву та доказів на його обґрунтування відповідач не надав.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області також не надано суду жодного доказу на обґрунтування своєї позиції по справі.

Враховуючи, що надані позивачем довідки не були прийняті відповідачем до розгляду та належної оцінки зазначеним в них даним відповідач не надав, суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок, на підставі зазначеної в них інформації.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що достатнім способом захисту в даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

Враховуючи викладене, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн згідно квитанції №0.0..1 від 30.07.2021 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, суд дійшов висновку про стягнення судового збору з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача в у розмірі 1816,00 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення пенсії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в виплаті пенсії за період з 25.09.2019 р. по 31.10.2020 р. у розмірі 76886,46 грн.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії згідно заяви від 08.06.2021 р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 10.06.2021 р. № 63 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії у розмірі 76886,46 грн за період з 25.09.2019 р. по 31.10.2020 р.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 08.06.2021 р. з урахуванням архівної довідки № 1418/03-1 від 11.09.2019 р. про період роботи з 01.01.1987 р. по 31.12.1992 р., архівних довідок № 1901 від 24.09.2019 р. про період роботи з 01.01.1992 р. по 31.12.2000 р. та висновків суду, викладених в рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 (Одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 04 жовтня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко