Справа № 380/2431/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2431/21 пров. № А/857/11602/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Кінологічного навчального центру (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року (головуючої судді Крутько О.В., ухвалене у письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/2431/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.02.2021 звернувся в суд з позовом до Кінологічного навчального центру (військова частина НОМЕР_1 ) в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати йому на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2018 роки, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2018 роки, визнати протиправними дії відповідача в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у лютому 2018 р. без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні у лютому 2018 р., з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 з урахуванням виплачених сум; визнати протиправними дії відповідача в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 у листопаді 2016 року підйомної допомоги без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену підйомну допомогу у листопаді 2016 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 з урахуванням виплачених сум, визнати протиправними дії відповідача в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2017 року та лютому 2018 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, зобов`язати відповідача нарахувати та виплати ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у червні 2017 року та лютому 2018 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 21.07.2016. Зобов`язано Кінологічний навчальний центр (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 21.07.2016, пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702. Визнано протиправними дій Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підйомної допомоги, яка передбачена п.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та допомоги на оздоровлення, без включення до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_1 здійснено обчислення вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій». Зобов`язано Кінологічний навчальний центр (військову частину НОМЕР_1 ) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підйомну допомогу, яка передбачена п.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та допомогу на оздоровлення, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» з врахуванням виплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Кінологічний навчальний центр (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині визнання протиправними дій Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підйомної допомоги, яка передбачена п.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та допомоги на оздоровлення, без включення до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_1 здійснено обчислення вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», зобов`язання Кінологічного навчального центру (військову частину НОМЕР_1 ) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підйомну допомогу, яка передбачена п.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та допомогу на оздоровлення, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» з врахуванням виплачених сум та відмовити в задоволенні позовної вимоги, свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апелянт оскаржує рішення суду в частині, відповідно рішення суду в не оскаржуваній частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

На підставі статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу у ДПСУ, а саме: - з 04.11.2013 - 16.01.2014 молодший ІПС 2 категорії водій радіолокаційної станції ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 7 ПЗ ЗХРУ ДПСУ, наказ № 218-ос від 04.11.2013; - 16.01.2014 24.03.2014 молодший ІПС 2 категорії водій радіолокаційної станції ВПС «Грушів» 7 ПЗ ЗХРУ ДПСУ, наказ № 9-ос від 16.01.2014; - 24.03.2014 08.05.2014 молодший ІПС 2 категорії водій групи інженерного облаштування державного кордону для ВПС «Грушів», «Салаші», «Рава-Руська» з місцем дислокації н.п. Грушів відділення інженерного облаштування державного кордону інженерно технічного відділу 7 ПЗ ЗХРУ ДПСУ, наказ № 48-ос1 від 24.0.2014; - 08.05.2014 - 03.07.2014 молодший ІПС 2 категорії водій 1 відділення ІПС ВПС «Павловичі» 7 ПЗ ЗХРУ ДПС, наказ № 74-ос1 від 08.05.2014; - 03.07.2014-21.07.2016 молодший ІПС 2 категорії водій групи інженерного облаштування державного кордону для ВПС «Грушів», «Салаші», «Рава-Руська» з місцем дислокації н.п. Грушів відділення інженерного облаштування державного кордону інженерно технічного відділу 7 ПЗ ЗХРУ ДПСУ, наказ № 104-ос1 від 03.07.2014.

Згідно наказу від 21.07.2016 № 119-ос зарахований до списків особового складу Кінологічного навчального центру ЗХРУ ДПСУ; - 22.07.2016 09.02.2018 молодший ІПС 2 категорії кухар 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування Кінологічного навчального центру ЗХРУ ДПСУ, наказ № 120-ос від 22.07.2016.

Згідно наказу № 6-ОС начальника Кінологічного навчального центру ЗРУ ДПСУ від 10.01.2018 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за п. «а» (по закінченню терміну дії контракту) ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням пп. «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016 № 1769-VІІІ та підпункту «б» частини другої статті 26 Закону у запас молодшого сержанта ОСОБА_1 , молодшого ІПС 2 категорії кухаря 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування, 09.01.2018.

Відповідно до наказу начальника Кінологічного навчального центру ЗРУ ДПСУ № 28ОС від 09.02.2018 «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 , молодшого ІПС 2 категорії кухаря 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Кінологічного навчального центру від 10.01.2018 № 6-ос.

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо виплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку, на яку 24.07.2019 відповідачем надана відповідь, що відповідно до пунктів 17-18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період надання деяких додаткових оплачуваних відпусток припинено, з урахуванням чого виплата грошової компенсації не передбачена.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Аналізуючи вимоги апеляційної скарги в межах її доводів та вимог в частині оскарження щодо визнання протиправними дій Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) та зобов`язання відповідача вчинити дії в частині виплати у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підйомної допомоги, яка передбачена п.3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та допомоги на оздоровлення, з включенням до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_1 було здійснено обчислення вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» колегія суддів виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-XII).

Статтею 1 цього Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Як визначено частиною 2 статті цього ж Закону, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацами 1, 2 частини 4 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частиною 3 статті 15 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до частини 3 статті 9-1 Закону №2011-XII, при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. (далі - Інструкція чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 30.1 розділу ХХХ зазначеної Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пункт 30.3 визначає, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до пункту 38.1 розділу XXXVIII Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до пункту 2 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Постановою від 16.09.2015 №704 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889», що набрала чинності з 01.01.2016, Уряд вніс зміни до Постанови №889 та поширив виплату щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, на всіх військовослужбовців Державної прикордонної служби (крім військовослужбовців строкової військової служби).

На виконання Постанови №889, наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року №550, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати. За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік. Відповідно до положень пункту 10 Інструкції, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Верховний Суд в постанові від 16.05.2019 по справі №826/11679/17 зазначив, що «Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення».

За змістом п.9.1 розділу IX Інструкції грошове забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, включає: оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавки за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Аналогічні норми щодо невключення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року №550.

Частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону №2011-ХІІ».

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, перед звільненням позивача щомісячна додаткова грошова винагорода на підставі Постанови № 889 нараховувалась та виплачувалась позивачу, тобто така мала постійний характер.

При цьому відповідачем не включено додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому Постановою № 889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову допомогу на оздоровлення у 2016-2017 роках.

Окрім зазначеного, апеляційний суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Так, ухвалюючи постанову від 06 лютого 2019 року у значеній справі Велика палата дійшла таких висновків: «Згідно з частиною другою та частиною третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат».

Згідно наказу начальника Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) № 28-ос від 09.02.2018 ОСОБА_1 належала до виплати одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років служби. З долученої до матеріалів справи картки грошового забезпечення за 2018 рік до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_1 було здійснено обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні та не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою 889.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, додаткова грошова винагорода у 2016-2017 роках на підставі Постанови № 889 нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а отже така винагорода не може вважатись одноразовою і має бути включена до обрахункової величини при визначенні розміру грошового забезпечення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що поведінка відповідача щодо виплати у 2016-2017 роках позивачу допомоги на оздоровлення, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, свідчить про протиправність дій відповідача.

Згідно особистої картки грошового забезпечення за 2016 рік, у листопаді 2016 року відповідачем ОСОБА_1 було виплачено підйомну допомогу у розмірі 4959 грн., без включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини для обрахунку підйомної допомоги, місячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена Постановою 889. Також з особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017, 2018 роки вбачається, що до складу грошового забезпечення, з якого позивачу було здійснено обчислення допомоги для оздоровлення, яку виплачено у червні 2017 року та лютому 2018 року у розмірі 4959 грн. та 4959 грн. відповідно не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дії відповідача в частині щодо виплати у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону 2011-ХІІ, підйомної допомоги, яка передбачена п.3 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ та допомоги на оздоровлення, з включенням до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_2 було здійснено обчислення вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» є протиправними та позов в цій частині задоволено правомірно.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 19 жовтня 2020 року у справі № 826/2205/17, від 16 жовтня 2020 року у справі № 826/4043/16, від 26 лютого 2021 року у справі № 620/3346/19, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2878/20, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права, а посилання відповідача на врахування не чинної на час звільнення судом першої інстанції Інструкції не є самостійною підставою для скасування правильного по суті рішення.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№29979/04), Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кінологічного навчального центру (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі №380/2431/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль