Справа № 400/1638/21
Суддя: Сегеда О. М.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №400/1638/21
Пр. №2-а/521/104/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Ткач А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом, уточненим у подальшому до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Центральний ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса), посилаючись на те, щопостановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року з неї було стягнуто штраф в розмірі 17000,00 грн. та винагороди в розмірі 1700,00 грн.

Зазначала, що постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 17 серпня 2020 року було відкрите виконавче провадження ВП № 62815209 по примусове виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року про стягнення з неї штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 10 грудня 2020 року у зв`язку з оплатою нею суми штрафу, було закінчено виконавче провадження ВП №62815209 по примусовому виконанню постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року про стягнення з неї штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 09 лютого 2021року було закінчено виконавче провадження ВП №63902262 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 258,28 грн.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 09 лютого 2021року було закінчено виконавче провадження ВП №63902252 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 42,04 грн.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 09 лютого 2021року було закінчено виконавче провадження ВП №62826028 про стягнення з боржника судового збору в сумі 420,40 грн.

Вказувала, що на підставіпостанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. від 17 лютого 2021 року було повторно відкрите виконавче провадження ВП №64537711, щодо стягнення з неї штрафув розмірі 17000,00 грн. та виконавчого збору в розмірі 1700,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. від 24 березня 2021 року було закінчено виконавче провадження ВП №64537711 з примусового виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року.

Стверджувала, що на підставі постанови старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. від 17 лютого 2021 року ВП №64537711 та постанови №9419 від 17 лютого 2021 року було відкрито виконавчі провадження ВП №64942445 та ВП 64942218 від 24 березня 2021 року.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця про відкриття провадження №ВП 64537711 від 17 лютого 2021 року; визнати противоправним та скасувати постанову старшого державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 258,28 грн. на користь Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) ВП №64942445 від 24 березня 2021 року; визнати противоправною та скасувати постанову старшого державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 258,28 грн. на користь Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) ВП №64942218 від 24 березня 2021 року; визнати противоправною та скасувати постанову №9419 від 17 лютого2021 року.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов було передано на розгляд Малиновського районного суду м. Одеси (а.с. 16-17).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2021 року, справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. (а.с. 25).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2020 року було відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 28-29).

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року витребувано з Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) копію виконавчого провадження ВП №64537711 (а.с. 34-35).

Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року по справі було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Мороз В.А. (а.с. 100-101).

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутністю (а.с. 95).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї не явки суд не повідомив, раніше через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву (а.с. 57, 97, 98).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання, державний виконавець Центрального ВДВС у м. Миколаїві ПМУ МЮ (м. Одеси) Мороз В.А. в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала через канцелярію суду відзив на позов (а.с. 105-107).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, яким було відомо про розгляд справи, призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті. Тому суд, такі дії вищезазначених осіб відносить до таких, що суперечать вимогам ст. 44 КАС України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року, залишеною постановою Одеського апеляційного суд від 11 листопада 2020 року без змін, ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності та неї було накладено штраф в розмірі 17000,00 грн. (а.с.52-54).

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 17 серпня 2020 року було відкрите виконавче провадження ВП № 62815209 по примусове виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17000,00 грн. (а.с. 3 звор.).

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 17 серпня 2020 року було відкрите виконавче провадження ВП № 62826028 по примусове виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року про стягнення зОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 420,00 грн. (а.с.9 звор.).

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 10 грудня 2020 року у зв`язку з оплатою ОСОБА_1 суми штрафу та судового збору, було закінчено виконавче провадження ВП №62815209 по примусовому виконанню постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17000,00 грн. (а.с. 4 звор.).

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса Леденчук Д.С. від 09 лютого 2021року було закінчено виконавче провадження ВП №63902262 про стягнення зОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 258,28 грн. (а.с. 5 звор.).

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 09 лютого 2021 року було закінчено виконавче провадження ВП №63902252 про стягнення зОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 42,04 грн., оскільки виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто та виконавчий документ фактично виконаний (а.с. 6 звор.).

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 10 грудня 2020 року було закінчено виконавче провадження ВП №62826028 про стягнення з боржника ОСОБА_1 судового збору в сумі 420,40 грн. (а.с. 8).

Факт оплати ОСОБА_1 штрафу, судового збору та інших витрат, підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» від 23 листопада 2020 року (а.с. 44).

Судом встановлено, що на підставіпостанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. від 17 лютого 2021 року було повторно відкрите виконавче провадження ВП №64537711, щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17000,00 грн. та виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1700,00 грн. (а.с.50).

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. від 17 лютого 2021 року було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 у межах суми зверненян стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 18958,28 грн. (а.с. 48).

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. від 24 березня 2021 року було закінчено виконавче провадження ВП №64537711 з примусового виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17000,00 грн. (а.с. 43).

Встановлено, що Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. від 24 березня 2021 року ВП 64942218 на підставі постанови старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. від 17 лютого 2021 року ВП №64537711 було відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) витрат виконавчого провадження у сумі 258,28 грн. (а.с. 86-87).

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. від 24 березня 2021 року ВП 64942445 на підставі постанови №9419 від 17 лютого 2021 року було відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) витрат виконавчого провадження у сумі 258,28 грн. (а.с.88-89).

З змісту правових висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16 вбачається, що до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Отже, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З змісту висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18, провадження № 11-445апп19 вбачається, що у силу статей 1, 5 Закону «Про виконавче провадження» (далі- Закон № 1404-VII)I виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» ( далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно ізчастиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18, провадження № 11-445апп19 зазначала, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що старший державноий виконавець Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. не проводила виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17000,00 грн. та виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1700,00 грн., а також державний виконавець Мороз В.А. не стягувала у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі, оскільки ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження ВП №62815209 по примусовому виконанню постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року про стягнення з останній штрафу в розмірі 17000,00 грн. та судового збору в розмірі 420,00 грн. повністю сплатила суми штрафу, судового збору, витрат виконавчого провадження, виконавчий збіру, що підтверджується постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Леденчук Д.С. від 10 грудня 2020 року ВП №62815209; постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ Леденчук Д.С. від 09 лютого 2021 року було закінчено виконавче провадження ВП №63902262; Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ Леденчук Д.С. від 09 лютого 2021 року було закінчено виконавче провадження ВП №63902252, Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ Леденчук Д.С. від 10 грудня 2020 року було закінчено виконавче провадження ВП №62826028.

Таким чином, суд вважає, що у старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. не було підстав для відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 суми штрафу, судового збору, виконавчого збору та виконавчих витрат, оскільки постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року була виконана.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка відображена у постановах від 28 січня 2015 у справі № 3-217-14 та від 15 листопада 2016 у справі № 21-5597а15, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

За таких підстав, суд прийщов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнатипротиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Мороз В.А. про відкриття провадження №ВП 64537711 від 17 лютого 2021 року, про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 258,28 грн. на користь Центрального ВДВС у м. Миколаєві ВП №64942445 від 24 березня 2021 року, постанови про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 258,28 грн. на користь Центрального ВДВС у м. Миколаєві ВП №64942218 від 24 березня 2021 року.

Що стосується визнання протиправною та скасування постанови №9419 від 17 лютого 2021 року, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не надала о суду докази, якими обгрунтовує свої вимоги.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72-77, 90, 243-246, 250, 251 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця про відкриття провадження №ВП 64537711 від 17 лютого 2021 року.

Визнати противоправним та скасувати постанову старшого державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 258,28 грн. на користь Центрального ВДВС у м. Миколаєві ВП №64942445 від 24 березня 2021 року.

Визнати противоправною та скасувати постанову старшого державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 258,28 грн. на користь Центрального ВДВС у м. Миколаєві ВП №64942218 від 24 березня 2021 року.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 05 жовтня 2021 року.

Суддя: О.М. Сегеда