Справа № 540/5849/21
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/5849/21

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Кисильова О.Й., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи - Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна,

встановила:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), за участю третьої особи - Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - третя особа), в якому просить:

- зняти арешт з житлового будинку та господарчих будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови ВДВС Білозерського РУЮ б/н від 01.11.2010;

- зобов`язати Білозерський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії по зняттю арешту з нерухомого майна та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна № 10429498, вид обтяження: арешт нерухомого майна, зареєстрований 01.11.2010 Херсонською філіїєю ДП "Інформаційний центр" МЮУ на підставі постанови ВДВС Білозерського РУЮ б/н від 01.11.2010.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Із позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_2 (чоловік позивачки). Під час оформлення свідоцтва про право на спадщину на майно, позивачці стало відомо, що згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстроване обтяження на нерухоме майно, власником якого був ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на підставі постанови ВДВС Білозерського РУЮ б/н від 01.11.2010 (реєстраційний № 10429498).

07.07.2021 ОСОБА_1 звернулася до Білозерського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття накладеного арешту зі спадкового майна, однак останнім було відмовлено та листом №21726 від 16.07.2021 повідомлено про відсутність номеру виконавчого провадження в межах якого винесена постанова про накладення арешту на житловий будинок та господарчі будівлі і споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, із викладеного слідує, що арешт на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_2 - спадкодавцеві позивачки, накладений постановою державного виконавця Білозерського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 01.11.2010.

Таким чином, вирішуючи питання чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, слід врахувати таке.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, в якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-пра вових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Частиною 1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи, органу Державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Згідно з частинами третьою п`ятою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу Державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (в тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку зі значним ступенем його зношення, пошкодження; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного в частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зі змісту наведеної вище норми слідує, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів Державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Так, підставою цього позову позивач визначила наявність арешту, накладеного на майно, а саме, домобудівлю спадкодавця, що перешкоджає в оформленні її спадкових прав на нерухоме майно. За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивачки, пов`язаних з оформленням права власності на спадкове майно та фактично є різновидом негаторного позову.

Наведене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо правил визначення юрисдикції спору у справі щодо зняття арешту з майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 340/25/19).

Зі змісту позовних вимог та обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги, вбачається, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом її прав у сфері саме публічно-правових відносин, адже подання цього позову полягає в поновленні порушених, на думку позивачки, її речових прав на нерухоме майно.

Наведене свідчить про наявність спору про право цивільне, що, у свою чергу, унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (ч. 6 ст. 170 КАС).

За таких обставин у відкритті провадження належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 170, 243, 248 КАС України, -

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) , за участю третьої особи - Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна.

Роз`яснити позивачеві, що даний спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 114000000