Справа № 420/14130/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (вул. Митрополитська, 20, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДМС в Донецькій області, в якій позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної Служби України в Донецькій області щодо відмови вiд вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області вилучити з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформацію про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.12.2007 року позивачу було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 Червоногвардійським РВ Макіївського МУ ГУ МВС України в Донецькій області. У квітні 2020 року позивач дізнався, що його нібито було позбавлено громадянства.

На запит позивача листом від 30.03.2020 року за № 1401.2.2-4840/14.3-20 ГУ ДМС України в Донецькій області надало відповідь про те, що «згідно з висновку службового розслідування, затвердженого ГУ МВС України в Донецькій області 08.07.2011 року, рішення щодо належності до Громадянства України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене УГІРФО ГУ МВС України в Донецькій області 19.12.2007 року та видачу відповідної довідки № 222 від 19.12.2007 року скасовано, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 визнано недійсним, оскільки оформлений з порушенням вимог законодавства, підлягає вилученню та знищенню.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 08 липня 2011 року, яким скасовано рішення Управління громадянства і реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 19 грудня 2007 року про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-111, та довідку №222 від 19 грудня 2007 року про належність ОСОБА_1 до громадянства України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 липня 2020 року у справі 640/9600/20 позов було задоволено повністю.

Постановою суду апеляційної інстанції від 03 вересня 2020 року, рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено.

Разом з тим, Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, рішення судів обох інстанцій скасовано та ухвалено закрити провадження у адміністративній справі з огляду на те, що звернувшись з даним позовом позивач фактично оскаржив Висновок за результатами службового розслідування, так як інших владно-управлінських рішень з питання належності позивача до громадянства України відповідачі не приймали, однак з огляду на те, що на переконання Касаційного суду висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків спір щодо його оскарження не підлягає розгляду судом.

Таким чином, позивач вважає, що оскільки належним чином оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства України владно-управлінських рішень щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ані органи ДМС України, ані органи МВС України не приймали, тому відсутні підстави вважати його особою, яка не має громадянства України.

Разом з тим, позивачу з відкритих відомостей щодо перевірки дійсності документів, що посвідчують особу на веб-сайті ДМС України стало відомо про те, що його паспорт НОМЕР_2 визнано недійсним. Позивачу стало також відомо, що оскаржувані дії були вчинені ГУ ДМС в Донецькій області 20.07.2018 року на підставі вищезазначеної копії висновку.

За вищенаведених обставин, оскільки ані органи ДМС України, ані органи МВС України не приймали жодних владно-управлінських рішень щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України а також щодо визнання недійсним паспорту громадянина України,

Представник позивача адвокат Мастістий І.А. звернувся до Відповідача з вимогою про вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним і таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на прізвище ОСОБА_1 , оскільки відсутні владно-управлінські рішення, на підставі яких такий запис мав там існувати.

У відповідь на адвокатський запит, листом № 1401.2.1-11329/14.1.-21 від 24.06.2021 року відповідач зазначив наступне: «В межах визначених повноважень повідомляємо, що згідно з листом Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України (далі - ДГПР) від 18.07.2018, до Єдиного державного демографічного реєстру в інформаційну підсистему «Недійсні документи» 20.07.2018 Головним управлінням внесені відомості про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 25.12.2007 року Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає вилученню відповідно до рішення (висновку) ГУ МВС України в Донецькій області від 08.07.2011 року. Вилучення інформації з відомчої інформаційної підсистеми «Недійсні документи» здійснюється за рішенням ДГПР ДМС України. Після узгодження даного питання з ДГПР ДМС України Головним управлінням будуть здійснені відповідні заходи».

Позивач вважає, що підставою для визнання паспорту громадянина України недійним є його оформлення з порушенням вимог чинного законодавства України, що має бути встановлено в ході службової перевірки шляхом здійснення повного та всебічного дослідження всіх обставин набуття особою громадянства України та документування її відповідним паспортом. Лише визнання у встановленому чинним законодавством порядку паспорту громадянина України недійсним і таким, що підлягає вилученню, є правовою підставою для внесення до інформаційної системи Державної міграційної служби України відповідної інформації.

Позивач зазначає, що у даних спірних правовідносинах, жодним уповноваженим органом не було прийнято жодного владно-управлінського рішення щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України та рішення про визнання недійсним паспорта громадянина України, виданого позивачу.

При цьому позивач зазначає про необґрунтованість обставин, викладених у Висновку від 08 липня 2011 року за результатами службового розслідування за фактом видачі довідки № 222 щодо належності до громадянства України, оформлення паспорту громадянина України ОСОБА_1 .

Також позивач зазначає, що відсутній оригінал зазначеного висновку, як і документів, які стали підставою для ухвалення такого висновку. Таким чином у позивача існують обґрунтовані сумніви у тому, що Висновок взагалі існував. Позивач вважає, що копія Висновку не може бути належним доказом взагалі, а службове розслідування щодо рішення про набуття громадянства проведено поза межами розумних строків.

З наведених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.09.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

28.09.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що твердження позивача не відповідають обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, відсутній предмет спору та позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

19.12.2007 було прийнято рішення та оформлена довідка № 222 про належність ОСОБА_1 до громадянства України. Вбачається, що вищевказану довідку було оформлено позивачу, як такому, що нібито на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживав на території України на підставі пункту 1 частини 1 статті 3 Закону.

У тексті висновку службового розслідування зазначено про доказаний факт того, що відомості про постійне проживання ОСОБА_1 на території України у період з 10.07.1991 до 11.09.1991, надані ним до підрозділу ГІРФО, є сфальсифікованими та недостовірними, а сам позивач у період з 1989 по 1992 роки проживав в Грузії та навчався в ПТВ № 86 м. Руставі Грузія.

Таким чином, у висновку службового розслідування Головного управління МВС України в Донецькій області від 08.07.2011 доказано, що ОСОБА_1 не мав підстав бути визнаним громадянином України, рішення про підтвердження належності його до громадянства України прийняте на підставі недостовірних (сфальсифікованих) документів та його скасування цілком правомірне.

При цьому відповідач зазначає, що представник позивача у позовній заяві, з посилання на Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 15.06.2006 № 600, якій діяв у тому числі станом на 08.07.2011, сам визнає, що у разі оформлення паспорта з порушенням законодавства проводиться службова перевірка про що складається висновок.

Також відповідач зазначає, що доводи представника позивача щодо твердження, що відсутні владно-управлінські рішення щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, а також щодо визнання недійсним паспорту громадянина України, є необґрунтованими, через те, що на момент звернення позивача до суду паспорт серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ ГУ МВС України в Донецькій області 25.12.2007 на ім`я ОСОБА_1 є недійсним не лише за рішенням ГУ МВС України в Донецькій області та і за Законом, оскільки позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 йому виповнилось 45 років. Частиною 2 пункту 8 Положення про паспорт громадянина України, передбачено, що до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Позивач повинен був звернутись до відповідного територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за місцем проживання у період з 18 січня по 17 лютого 2019 року з визначеним нормами законодавства пакетом документів, але цього не зробив.

При цьому відповідач зазначає, що внесення до відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України не потребує окремого рішення ДМС з цього питання.

Також відповідач зазначає, що питання належності позивача до громадянства України або громадянства іншої держави взагалі не є предметом цього судового спору. Представник позивача хибно вважає, що відносно ОСОБА_1 оформлювались документи щодо набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до пункту 2 статті 6 та частини 1 статті 8 Закону. З наявних матеріалів вбачається, що стосовно ОСОБА_1 проводилась процедура перевірки належності до громадянства України відповідно до статті 3 Закону, у зв`язку з цим доводи викладені у позовній заяві, посилання на норми права, які регламентують набуття громадянства та підстави припинення громадянства України, є недоречними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Також відповідач зазначає, що у 2011 році стосовно позивача була застосована процедура екстрадиції та у грудні 2011 року відбулася екстрадиція до Іспанії, а у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України, що підтверджує, що ОСОБА_1 не належить до громадянства України.

Також відповідач зазначає, що позивач намагався отримати новий паспорт громадянина України, але під іншим іменем.

Крім цього відповідач зазначає, що позивач, зловживаючи своїми процесуальними правами, повторно звертається до суду з тими самими позовними вимогами що і у справі № 420/3198/21 для уникнення відповідальності та застосування санкцій Ради національної безпеки та оборони України.

Також відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення. Твердження позовної заяви про те, що про порушення своїх прав у вигляді невчинення дій щодо вилучення безпідставних відомостей про недійсність паспорта позивач дізнався після отримання відповіді на адвокатський запит після 24.06.2021 не відповідає дійсності та вводить суд в оману.

В обґрунтування зазначеного відповідач зазначає, що у березні 2021 року позивач вже звертався до Одеського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом (справа № 420/3198/21).

Крім цього, відповідач зазначає, що термін початку перебігу строку звернення до адміністративного суду (лютий 2019 року) є очевидним та обґрунтовується обов`язками володільця паспорту, оскільки позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , відтак, у місячний строк, тобто до 18 лютого 2019 року, був зобов`язаний звернутись до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за місцем проживання з визначеним нормами законодавства пакетом документів, та повинен був дізнатися про прийняте стосовно нього рішення та про порушення, на думку позивача, його прав, свобод чи інтересів.

При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 був обізнаний на квітень 2020 року про скасування паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , оскільки листом від 30.03.2020 року його повідомлено, що вищезазначений паспорт визнано недійсним, оскільки він оформлений з порушенням вимог законодавства та підлягає вилученню та знищенню.

Також відповідач зазначає, що Окружним адміністративним судом м. Києва 07.05.2020 було відкрито провадження по справі № 640/9600/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДМС у Донецькій області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення ГУМВС України в Донецькій області від 08.07.2011 про скасування рішення ГУМВС України в Донецькій області від 19.12.2007 року про встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України. Відтак, ОСОБА_1 був обізнаний на 07.05.2020 про прийняте стосовно нього рішення про скасування паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 та визнання його недійсним.

Крім цього, відповідач зазначає, що у червні 2020 ОСОБА_1 звертався до Деснянського районного відділу центрального міжрегіонального управління у м. Києві та Київській області з приводу документування паспортом громадянина України у формі ID-картки за бажанням. При звернення його було поінформовано про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_1 є недійсним.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

УГІРФО ГУ МВС України в Донецькій області прийнято рішення від 19.12.2007 про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем міста Руставі Республіки Грузія, громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ, а також оформлено довідку №222 від 19.12.2007 про належність ОСОБА_1 до громадянства України, на підставі якої Червоногвардійським РВ Макіївського МУ ГУ МВС України в Донецькій області 25.12.2007 на ім`я ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .

Згідно з висновку службового розслідування, затвердженого ГУ МВС України в Донецькій області 08.07.2011 року, рішення щодо належності до Громадянства України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене УГІРФО ГУ МВС України в Донецькій області 19.12.2007 року та видачу відповідної довідки № 222 від 19.12.2007 року скасовано, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 визнано недійсним, оскільки оформлений з порушенням вимог законодавства, підлягає вилученню та знищенню.

Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України було направлено Начальнику Головного управління ДМС України в Донецькій області лист №6.5/3091-18 від 18.07.2018 року, в якому зазначено, що за інформацією ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , оформленим Червоногвардійським РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області 25.12.2007. Рiшенням ГУМВС України в Донецькій області від 08.07.2011 паспорт серії НОМЕР_2 визнаний недійсним, оскільки оформлений з порушенням вимог законодавства, підлягає вилученню та знищенню (завірена копія висновку додається).У зв`язку з вищевикладеним необхідно терміново внести відомості про недiйснiсть паспорта серії НОМЕР_2 в ІП «Недійсні документи» ЄІАС УМП.

Головним управлінням ДМС України в Донецькій області, згідно з листом Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 18.07.2018 року, до Єдиного державного демографічного реєстру в інформаційну підсистему «Недійсні документи» 20.07.2018 внесені відомості про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 25.12.2007 року Червоногвардійським PB Макіївського МУ на iм`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає вилученню відповідно до рішення (висновку) ГУ МВС України в Донецькій області від 08.07.2011 року.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 08 липня 2011 року, яким скасовано рішення Управління громадянства і реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 19 грудня 2007 року про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-111, та довідку №222 від 19 грудня 2007 року про належність ОСОБА_1 до громадянства України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 липня 2020 року у справі 640/9600/20 позов було задоволено повністю.

Постановою суду апеляційної інстанції від 03 вересня 2020 року, рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено.

Разом з тим, Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, рішення судів обох інстанцій скасовано та ухвалено закрити провадження у адміністративній справі.

Приймаючи зазначену постанову Верховний Суд зазначив, що «службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.».

Вважаючи, що відсутні будь-які рішення щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України а також щодо визнання недійсним паспорту громадянина України, позивач, через свого представника, звернувся до відповідача з вимогою про вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним і таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на прізвище ОСОБА_1 .

Листом №1401.2.1-11329/14.1.-21 від 24.06.2021 року відповідач повідомив представника позивача, що, в межах визначених повноважень, Головним управлінням ДМС України в Донецькій області, згідно з листом Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 18.07.2018 року, до Єдиного державного демографічного реєстру в інформаційну підсистему «Недійсні документи» 20.07.2018 внесені відомості про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 25.12.2007 року Червоногвардійським PB Макіївського МУ на iм`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає вилученню відповідно до рішення (висновку) ГУ МВС України в Донецькій області від 08.07.2011 року. Вилучення інформації з відомчої інформаційної підсистеми «Недійсні документи» здійснюється за рішенням ДГПР ДМС України. Після узгодження даного питання з ДГПР ДМС України Головним управлінням будуть здійснені відповідні заходи».

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у вилученні з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд, в першу чергу, вважає за необхідне надати оцінку посиланням відповідача у відзиві на зловживання процесуальними правами та пропуск строку звернення до суду.

Положеннями ст. 45 КАС України, передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Так відповідач зазначає, що у березні 2021 року позивач вже звертався до Одеського окружного адміністративного суду (справа № 420/3198/21) з позовом до ДМС України, про визнання протиправними дій ДМС України щодо внесення до відомчої інформаційної системи ДМС України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ ГУ МВС України в Донецькій області 25.12.2007 на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язання ДМС України вилучити з відомчої інформаційної системи ДМС України інформацію про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ ГУ МВС України в Донецькій області 25.12.2007 на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 420/3198/21 за заявою представника позивача позовну заяву було залишено без розгляду.

Разом з цим, в даній справі позивачем оскаржуються дії Головного управління Державної міграційної Служби України в Донецькій області щодо відмови вiд вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 .

Порівняльний аналіз змісту позовних вимог, суб`єктного складу та встановлених судом обставин в межах даної справи не дає суду підстав для висновку щодо зловживання процесуальними правами, оскільки, позовні вимоги у зазначених справах заявлені до різних суб`єктів, відрізняється обраний спосіб захисту порушеного права (визнання протиправними дій ДМС України щодо внесення до відомчої інформаційної системи інформації/визнання протиправними дій щодо відмови від вилучення інформації з відомчої інформаційної системи) та в межах даної справи наявні обставини які були відсутні при зверненні до суду в межах справи №420/3198/21 (лист-відмова №1401.2.1-11329/14.1.-21 від 24.06.2021 року).

При цьому відповідачем не зазначено, а судом не вбачається, що звернення до суду з даним позовом здійснено з метою уникнення відповідальності та застосування санкцій Ради національної безпеки та оборони України.

З огляду на вищезазначені обставини судом не вбачається, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом, допустив зловживання процесуальними правами.

Щодо пропуску строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Обставини, на які посилається відповідач в обґрунтування пропуску позивачем строків звернення до суду зводяться до того, що позивач був обізнаний про скасування та визнання недійсним паспорту громадянина України та повинен був дізнатись про це раніше.

Разом з цим предметом розгляду по даній справі не є правомірність дій чи рішень щодо скасування та визнання недійсним паспорту громадянина України.

Предметом даного позову є протиправність дій щодо відмови від вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України

Як зазначає позивач у позовній заяві, про порушення своїх прав у вигляді невчинення дій щодо вилучення безпідставних відомостей про недійсність паспорта позивач дізнався після отримання відповіді на адвокатський запит від 24.06.2021 року.

В свою чергу відповідачем не надано до суду доказів, що позивач раніше звертався до відповідача з вимогою про вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України.

Таким чином саме з моменту отримання листа-відмови №1401.2.1-11329/14.1.-21 від 24.06.2021 року у позивача розпочався перебіг шестимісячного строку на звернення до суду.

В свою чергу з даним позовом позивач звернувся до суду 09.08.2021 року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущено.

Щодо суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Закон України «Про громадянство України» (тут і далі в редакції станом на 19.12.2007 року) (далі - Закон №2235-ІІІ) визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Законодавство України про громадянство України, згідно зі ст. 2 Закону №2235-ІІІ, ґрунтується на таких принципах:

1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

2) запобігання виникненню випадків без громадянства;

3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України;

4) визнання права громадянина України на зміну громадянства;

5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя;

6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України;

7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону №2235-ІІІ визначено, що громадянство України набувається за територіальним походженням.

З наявних матеріалів справи вчабається, що позивач є уродженцем міста Руставі Республіки Грузія.

Відповідно до ч.ч. 1 і 5 ст. 8 Закону №2235-ІІІ, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Іноземці, зазначені в ч.ч. 1-3 цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що підставами для набуття іноземцем громадянства України за територіальним походженням є наступні обставини:

підтвердження факту народження чи постійного проживання на території України іноземця або його родичів, визначених ч. 1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ;

припинення іноземного громадянства.

Як встановлено судом, 19.12.2007 було прийнято рішення та оформлена довідка № 222 про належність ОСОБА_1 до громадянства України.

На підставі зазначених документів Червоногвардійським РВ Макіївського МУ ГУ МВС України в Донецькій області 25.12.2007 на ім`я ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .

Згідно з висновку службового розслідування, затвердженого ГУ МВС України в Донецькій області 08.07.2011 року, рішення щодо належності до Громадянства України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене УГІРФО ГУ МВС України в Донецькій області 19.12.2007 року та видачу відповідної довідки № 222 від 19.12.2007 року скасовано, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 визнано недійсним, оскільки оформлений з порушенням вимог законодавства, підлягає вилученню та знищенню.

Відповідно до ст. 21 Закону №2235-ІІІ, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконанняприйнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (далі Порядок №215) визначаються перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п. 88 Порядку №215 (тут і далі в редакції станом на дату прийняття оскаржуваного висновку від 08.07.2011 року), Для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону органами внутрішніх справ, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу внутрішніх справ, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу внутрішніх справ України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

Відповідно до п. 92 Порядку №215, до повноважень органів внутрішніх справ також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону.

Відповідно до п. 96 Порядку №215, подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується районним, районним у місті, міським управлінням або відділом Міністерства внутрішніх справ України, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в області, місті Севастополі.

Відповідно до п. 97. Порядку №215, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується начальником головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в області, місті Севастополі або його заступником.

Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до районного, районного у місті, міського управління або відділу Міністерства внутрішніх справ України, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Районне, районне у місті, міське управління або відділ Міністерства внутрішніх справ України не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

Відповідно до п. 121 У разі припинення особою громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття особою громадянства України районні, районні у містах, міські управління або відділи Міністерства внутрішніх справ України, дипломатичні представництва чи консульські установи України вживають заходів до вилучення у цих осіб документів, які підтверджують громадянство України.

Таким особам районні, районні у містах, міські управління або відділи Міністерства внутрішніх справ України, дипломатичні представництва чи консульські установи України видають довідку про припинення громадянства України.

Верховний суд у постанові від 10 лютого 2021 року по справі №640/9600/20 щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 08 липня 2011 року, яким скасовано рішення Управління громадянства і реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 19 грудня 2007 року про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-111, та довідку №222 від 19 грудня 2007 року про належність ОСОБА_1 до громадянства України, зазначив що службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року по справі №640/9600/20 рішення судів попередніх інстанцій були скасовані із закриттям провадження в справі, з огляду на те, що висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків спір щодо його оскарження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з цим судом встановлено, що підставою для внесення до Єдиного державного демографічного реєстру в інформаційну підсистему «Недійсні документи» 20.07.2018 Головним управлінням відомостей про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 25.12.2007 року Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає вилученню був саме висновок ГУ МВС України в Донецькій області від 08.07.2011 року.

А як встановлено судом такий висновок не може бути підставою для внесення зазначеної інформації до відомчої системи, оскільки не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та обов`язків.

В межах даних спірних правовідносин відповідачем не було надано доказів, що на підставі зазначеного висновку було прийнято рішення щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України та рішення про визнання недійсним паспорту громадянина України, виданого позивачу, як і не надано доказів прийняття такого рішення в цілому.

Таким чином здійснивши внесення відомостей до відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 на підставі висновку ГУ МВС України в Донецькій області від 08.07.2011 року, відповідач діяв не у межах повноважень та не у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином суд вважає, що дії Головного управління Державної міграційної Служби України в Донецькій області щодо відмови вiд вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 є протиправними, у зв`язку з чим слід зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області вилучити з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформацію про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 .

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів відповідача, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (вул. Митрополитська, 20, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної Служби України в Донецькій області щодо відмови вiд вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області вилучити з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформацію про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (вул. Митрополитська, 20, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук