Справа № 360/3876/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року справа №360/3876/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 р. у справі № 360/3876/21 (головуючий І інстанції суддя І.О. Свергун) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 27.05.2021 ВП № 64679394,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 28.07.2021 року звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якому просив визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу від 27 травня 2021 ВП № 64679394 відповідача (а.с. 1-4).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 95-98).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, Законом України «Про виконавче провадження" встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Разом з тим, рішення суду у справі № 360/2712/20 виконано управлінням в повному обсязі в межах повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони у судове засідання не з`явилися про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 360/2712/20 адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (місцезнаходження: 93112, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова, буд. 347, ) про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяв ОСОБА_1 від 11 серпня 2019 року та від 22 червня 2020 року про перерахунок та індексацію пенсії; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 11 серпня 2019 року та від 22 червня 2020 року про перерахунок та індексацію пенсії, та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 46-54).

На підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 360/2712/20, яке набрало законної сили 11.01.2021, видано виконавчий лист № 360/2712/20 про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 11 серпня 2019 року та від 22 червня 2020 року про перерахунок та індексацію пенсії, та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 44-45).

Постановою державного виконавця від 02.03.2021 відкрито виконавче провадження № 64679394, зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, копію постанови направлено боржнику листом від 02.03.2021 № 1852 (а.c. 55-56).

Також державним виконавцем 02.03.2021 у ВП № 64679394 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору (а.с. 58-60).

Державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 17.03.2021 № 2303 про надання інформації щодо повного та фактичного виконання вказаного рішення суду (а.с. 61-62).

Листом від 26.03.2021 № 1211-03-8/2674 УПФУ в м. Лисичанську повідомило державного виконавця про те, що виконання рішення суду ОСОБА_1 неможливо, оскільки після перевірки Управліннями дійсності документів ОСОБА_1 , вказаних в попередніх рішеннях суду, було з`ясовано, що листом Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 04.03.2019 № 2191 було повідомлено, що Центральною міжвідомчою експертною комісією було розглянуто медичну експертну справу ОСОБА_1 та зазначено, що раніше виданий Експертний висновок від 08.06.2016 № 8800 (із встановленим причинним зв`язком хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС - захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) вважати недійсним. На підставі Експертного висновку від 03.04.2019 № 2878 було змінено причину інвалідності ОСОБА_1 на «Захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС». Листом Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 28.04.2019 № 01-12/240 управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області було повідомлено, що у зв`язку з недійсністю Експертного висновку від 08.06.2016 року № 8800, виписки із акту огляду МСЕК від 05.07.2016 серії 12 ААА № 441278 (про встановлення ОСОБА_1 інвалідності 2 групи захворювання, пов`язаного з виконанням військової служби на ЧАЕС) та № 008821 (ступінь втрати працездатності - 75 %) слід вважати недійсними.

Разом з тим, відповідно до Розпорядження управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради «Про втрату статусу особи з інвалідністю внаслідок війни» від 11.05.2019, вважати: ОСОБА_1 таким, що втратив статус особи з інвалідністю внаслідок війни, встановлений відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; посвідчення «Інваліда війни», видане управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, від 11.07.2016 серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 таким, що втратило чинність та підлягає вилученню відповідно до пункту 13 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994 № 302. Так як попередні рішення суду були скасовані згідно вищезазначених обставин, пенсія ОСОБА_1 була перерахована з 01.02.2021 згідно ст. 54 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Згідно цієї статті в формулі розрахунку пенсії ОСОБА_2 відсутній заробіток. Тому перерахунок пенсії з нагоди індексації заробітку в формулі розрахунку пенсії з 01.03.2019, з 01.05.2020, з 01.03.2021, та всі наступні перерахунки з нагоди індексації заробітку неможливі. Тому УПФУ в м. Лисичанську повідомило про неможливість виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 21.01.2021 у справі № 360/2712/20 (а.с. 63-65).

До листа було додано копії відповідних документів (а.с. 66-77).

Державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 14.05.2021 № 4217 про надання інформації щодо повного та фактичного виконання вказаного рішення суду (а.с. 78-79)

Державним виконавцем винесено постанову від 27.05.2021 про накладення штрафу на УПФУ в м. Лисичанську у розмірі 5100,00 грн., яку отримано позивачем 31.05.2021 (а.с. 87-93).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 у справі № 360/2712/20.

Спірним у даній справі є правомірність прийняття виконавчим органом постанови про накладення штрафу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За змістом частин першої, другої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За унормуванням ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, що є спеціальним у відношенні виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Правилами ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження окреслено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження).

Частинами 1-3 статті 63 Закону України Про виконавче провадження визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується, що УПФУ в м. Лисичанську рішення суду у встановлений державним виконавцем строк не виконано.

Твердження ГУПФУ в Луганській області про те, що на виконання Луганського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 360/2712/20 УПФУ в м. Лисичанську було повторно розглянуто заяви ОСОБА_1 та прийнято рішення від 29.03.2021 № 40 про відмову в проведенні перерахунку пенсії, судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки судом встановлено, що підставою для винесення рішення від 29.03.2021 № 40 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 стало те, що заяви для перерахунку були оформлені у довільній формі та не відповідали Порядку № 22-1.

При цьому в рішенні суду від 12.11.2020 у справі № 360/2712/20 суд надавав оцінку таким твердженням УПФУ в м. Лисичанську та наголосив, що недотримання позивачем встановленого порядку звернення за перерахунком пенсії, оскільки він не звертався до відповідача із заявою встановленого зразка, а відповідачем остаточне рішення стосовно розгляду заяви позивача про перерахунок його пенсії не приймалося, суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, оскільки зі змісту заяви слідує, що вона містить всю необхідну інформацію, а відповідач в листах від 21.08.2019 № 7799/03-33 та від 26.06.2020 № 1211-02-8/452 не зазначав про неналежну форму та зміст заяви позивача про перерахунок пенсії. Суд звернув увагу відповідача, що заяви позивача від 11.08.2019 та від 22.06.2020 у довільній формі підлягають розгляду з прийняттям за наслідками розгляду заяв рішення відповідно до 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1. При цьому рішення повинно містити мотиви, з яких виходив орган пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, або відмови у перерахунку пенсії, переведенні з одного виду пенсії на інший, тощо, і у разі відмови рішення повинно містити зазначення причин відмови та порядок оскарження рішення.

Таким чином, прийняття УПФУ в м. Лисичанську рішення від 29.03.2021 № 40 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з підстав того, що заяви для перерахунку були оформлені у довільній формі та не відповідали Порядку № 22-1, не може вважатися належним виконанням рішення суду у справі № 360/2712/20.

На думку суду така тривала бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення суду у повній мірі спростовує твердження апелянта, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили, щодо перерахунку пенсійних виплат, позбавляють пенсіонерів права отримати заборгованість з перерахованої (нарахованої) пенсії на виконання рішень судів, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України (стаття 46) права на соціальний захист в повному обсязі.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі Ромашов проти України від 27.07.2004 (№ 67534/01).

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 27.05.2021 ВП № 64679394.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 9 КАС України занотовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, апелянтом не було доведено обставин для скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. у виконавчому провадженні ВП № 64679394.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 р. у справі № 360/3876/21 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 р. у справі № 360/3876/21 -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 7 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко