Справа № 160/11626/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» (далі - ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)», відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська виправна колонія №(89)» щодо не виплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 15 212 гривень 19 копійок;
- зобов`язати Державну установу «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 15 212 гривень 19 копійок.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.07.2020 року наказом начальника державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» прапорщика, молодшого інспектора молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89»), було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. Проте під час звільнення позивачу не було виплачено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 15 212,19 грн. Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 04.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
18.08.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що на підставі наказу № 110/ОС-20 від 06.07.2020 року позивачу була видана довідка №6 від 02.11.2020 року про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Посилається на приписи абз.2 п.22 Порядку №578, згідно якого грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Відповідно до довідки Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89») станом на 11.08.2021 року та минулий період на поточні рахунки установи кошти на цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим у 2020 році працівникам не надходили та відсутні в кошторисних призначеннях на 2020 - 2021 роки.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» та наказом начальника Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» від 06.07.2020 року № 110/ОС-20 прапорщика, молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Згідно з довідкою № 6 від 02.11.2020 року про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, виданої на підставі вищевказаного наказу, позивачу належить грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, в розмірі 15 212,19 грн.
11.02.2021 року позивачем направлено заяву до відповідача, яку останній отримав 13.02.2021 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмета речового майна у розмірі 15 212,19 грн.
Листом від 24.02.2021 року №04-01-21/2-01 відповідачем надано відповідь, в якій зазначено, що в зв`язку з крутним становищем, та через відсутність кошторисних призначень та коштів на поточному рахунку компенсацію за належні до видачі предмети речового майна виплатити неможливо.
На час звернення позивачем до суду відповідачем не виплачено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, що зумовило звернення до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що згідно частини 1 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі Закон № 2713-IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Частиною 2 статті 23 Закону № 2713-IV визначено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
Відповідно до частини 5 статті 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (частина 5 статті 21 Закону № 2713-IV).
Постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 14.08.2013 року затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби; норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок №578).
Відповідно до пункту 1 Порядку №578, останній визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.
Речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань (п.2 Порядку №578).
Пунктами 8, 9 Порядку №578 визначено, що речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення №1-5, а інвентарне майно - за нормами № 6-13. Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають: особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади; курсанти - з дня зарахування їх до списків навчальних закладів; спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади. Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, об`єм грудей, шиї, голови, розмір взуття). Забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.
Особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію. Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі (пункт 22 Порядку № 578).
Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості (пункт 23 Порядку № 578).
Згідно з пунктом 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.
Відповідно до пункту 29 Порядку №578 особам, які звільняються із служби через службову невідповідність, за порушення дисципліни, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення, речове майно особистого користування не видається, а вартість виданих предметів, строк носіння яких не закінчився, утримується із зазначених осіб з урахуванням зносу. Своєчасно не отримане речове майно особистого користування не видається і за нього не виплачується грошова компенсація особам, які звільняються із служби протягом трьох років після присвоєння їм першого спеціального звання.
Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (пункт 60 Порядку № 578).
Аналізуючи вищевказані правові норми, суд доходить висновку, що у позивача з моменту звільнення зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України виникло право на грошову компенсацію за неотримане речове майно за цінами, що діяли на день підписання наказу про звільнення.
Як вже встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 при звільненні не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Вищевказане право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно не заперечувалось і відповідачем. Водночас, підставою невиплати спірної грошової компенсації відповідач зазначає відсутність бюджетного фінансування установи на вказані цілі.
Суд не погоджується з посиланням відповідача на абзац 2 пункту 22 Порядку №578, норми якого вказують, що виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно здійснюється при наявності коштів у межах бюджетних асигнувань, оскільки вказана норма регулює грошову компенсацію за неотримане речове майно особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби та стосуються зовсім інших умов, зокрема: обміну раніше виданого речового майна особистого користування на інше майно (вартість якого не перевищує вартості предметів, що замінюються) або отримання за нього грошової компенсації за наявності відповідних кошторисних призначень.
У даному ж випадку, під час звільнення позивача зі служби, відповідач повинен був за бажанням позивача видати речове майно особистого користування, яке неотримано останнім на день звільнення, або виплатити грошову компенсацію за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення, як це передбачає пункт 27 Порядку №578. При цьому будь-яке посилання на те, що така виплата здійснюється лише за наявності бюджетного фінансування у даній нормі відсутнє.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності (рішення «Кечко проти України», «Сук проти України»).
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті під час звільнення позивача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання бездіяльність Державної установи «Дніпровська виправна колонія №(89)» протиправною та зобов`язати виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 15 212, 19 грн.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 908 грн.
На підставі викладеного, керуючись статями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська виправна колонія №(89)» щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 15 212 гривень 19 копійок.
Зобов`язати Державну установу «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 15 212 гривень 19 копійок.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар