Справа № 826/20851/15
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Лічевецького І.О.

Сорочка Є.О.

За участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Приватне підприємство "ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА" (далі - ПП «ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА») звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року, поданої ПП «ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА»;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, подану ПП «ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА», днем її фактичного отримання - 17.08.2015 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року, поданої Приватним підприємством «Опт Постач ЛЗА». Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, подану Приватним підприємством «Опт Постач ЛЗА», днем її фактичного отримання.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову в цій частині відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що процедура подання податкової звітності засобами електронного зв`язку в електронній формі до контролюючого органу Порядком обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженої Міністерством фінансів України від 06.06.2017 року №557, а також, зазначає, що позивачем порушено визначений чинним податковим законодавством порядок подання податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року, оскільки, ним порушено порядок її подання, а саме в паперовому вигляді, замість електронної форми, а тому така податкова декларація не може бути визнана прийнятою.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватне підприємство "ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА" 28 серпня 2015 року направило засобами поштового зв`язку до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, звітні розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5) за липень 2015 року.

Згідно Квитанції №1 від 01 жовтня 2015 року №1, документ не прийнято, у зв`язку з тим, що порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року №233, а саме: для платника не укладено Договір про визнання електронної звітності.

Не погоджуючись із відмовою у прийнятті податкової декларації, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 48.1 ст. 48 ПК України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

В силу вимог пункту 48.7 статті 48 ПК України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Пунктом 49.3 статті 49 ПК України закріплено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Згідно пункту 49.4 статті 49 ПК України, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У відповідності до пункту 49.8 статті 49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Приписами пункту 49.9 статті 49 ПК України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство "ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА" 28 серпня 2015 року направило засобами поштового зв`язку до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, звітні розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5) за липень 2015 року (а.с. 21-28).

Водночас, відповідно до Квитанції №1 від 01 жовтня 2015 року №1, документ не прийнято (а.с. 60).

Підставою відмови у прийнятті податкової декларації вказано порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року №233, а саме: для платника не укладено Договір про визнання електронної звітності.

Тобто, підставою для не прийняття податкової декларації ПП «ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА» відповідач зазначив, що позивачем не укладено договір про визнання електронної звітності.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року № 851-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначає Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року №233 (далі по тексту - Інструкція), положення якої були чинними на момент спірних відносин.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Розділом VІ додатку І Інструкції встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. З моменту укладання цього Договору всі попередні домовленості та укладені правочини між Платником податків та органом ДПС з питань електронного обміну інформацією втрачають чинність. Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо Платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей Договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів. Орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації. У разі припинення дії Договору надісланий Платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

За приписами частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, одностороннє розірвання (зупинення) договору означає односторонню волю сторони угоди, яка має право на вчинення таких дій, що, у свою чергу, передбачає доведеність з боку управленої сторони наявності обставин, з якими умови договору пов`язують можливість реалізації права однієї із сторін на одностороннє розірвання (зупинення) договору.

Виключні підстави для розірвання договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку визначені у пункті 4 розділу 6 додатку 1 до Інструкції, згідно якого, контролюючий орган має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадках ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованого або в разі зміни платником місця реєстрації.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанова від 21 лютого 2018 року у справі № 813/1215/17 та від 30 травня 2019 року у справі №820/1461/17.

З вищевказаного вбачається, що податковий орган має право розірвати договір в односторонньому порядку виключно у двох випадках: ненадання платником податків договору нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; зміна платником податків місця реєстрації.

Разом з цим, апелянтом під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій не надано жодних доказів, які б підтверджували, що позивач не надав нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих та (або) такий платника податків змінив місце реєстрації чи змінив місце реєстрації.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у справі 826/22726/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року, адміністративний позов Приватного підприємства "ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА" задоволено, визнано протиправними дії ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 22 липня 2015 року №22072015.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для відмови у прийнятті податкової декларації ПП «ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА» з податку на додану вартість за липень 2015 року з додатком 5 не узгоджуються з нормами Податкового кодексу України, а тому, такі дії відповідача є протиправними.

Доводи апелянта про те, що позивачем порушено визначений чинним податковим законодавством порядок подання податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року, оскільки, ним порушено порядок її подання, а саме, в паперовому вигляді, замість електронної форми, а тому така податкова декларація не може бути визнана прийнятою, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, предметом даного спору є визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за липень 2015 року, а не за вересень 2018 року і така декларація була подана в електронній формі.

Також, безпідставними є посилання апелянта на те, що процедура подання податкової звітності засобами електронного зв`язку в електронній формі до контролюючого органу Порядком обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженої Міністерством фінансів України від 06.06.2017 року №557, адже, спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем виникли у 2015 році, тобто, до прийняття зазначеного Порядку №557.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року, поданої Приватним підприємством «ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА» та зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року, подану Приватним підприємством «Опт Постач ЛЗА», днем її фактичного отримання.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Приватного підприємства "ОПТ ПОСТАЧ ЛЗА" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Лічевецький І.О.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 05.10.2021 р.