Справа № 363/3636/21
Суддя: Лукач О. П.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

01.10.21 363/3636/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

1 жовтня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Сергієнко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду у місті Вишгороді заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородського районного управління Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу,

ВСТАНОВИВ:

рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 8 вересня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишгородського районного управління Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, задоволено. Скасовано постанову серії КХ № 021027 від 21 липня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену т.в.о. заступника начальника управління - начальника відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Вишгородського районного управління Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області майором служби цивільного захисту Морква М.Ю. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 175 КУпАП у виді штрафу в сумі 3 400 гривень, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

15 вересня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 (заява датована 8 вересня 2021 року, надіслано поштою 13 вересня 2021 року) про ухвалення додаткового рішення, у якій просить вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши з Вишгородського районного управління Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області на його користь на відшкодування сплаченого судового збору в сумі 923 гривні; оплати послуг поштового зв`язку - 77,5 гривень; копіювання документів - 58,80 гривень; витрат на правничу допомогу адвоката - 7612,8 гривень, а всього стягнути - 8672,10 гривень.

Відповідно до частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 була розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням положень частини третьої статті 252 КАС України, суд вважав за доцільне розглянути вказану заяву позивача в тому самому порядку, що й рішення суду від 8 вересня 2021 року.

У призначене на 23 вересня 2021 року судове засідання з`явився позивач. Представник відповідача не з`явився, проте до суду подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю ознайомитися з матеріалами справи та підготуватися до її розгляду.

У зв`язку із зазначеним розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі було відкладено на 1 жовтня 2021 року, про що повідомлено відповідача.

У судове засідання з`явився позивач. Представник відповідача не з`явився, при цьому, 28 вересня 2021 року подав до суду клопотання про відмову в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Враховуючи думку позивача та положення статті 252 КАС України, відповідно до якої неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, суд вважає за можливо розглянути заяву ОСОБА_1 у відсутності представника відповідача.

Поборський О.В. у судовому засіданні заяву підтримав та просив ухвалити додаткове рішення у справі.

Як убачається із клопотання, відповідач не погоджується із заявленим розподілом судових витрат у частині стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на співмірність витрат з обсягом робіт та поданих доказів щодо факту надання послуг. Вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу позивачем не доведена, не надано доказів оплати витрат на правничу допомогу, а тому просять відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 7612, 80 гривень.

Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви з таких підстав.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України, основними засадами адміністративного судочинства є зокрема відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (пункти 1, 5 частини 3

статті 132 КАС України).

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною першою статті 138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, заява позивачем була подана до суду протягом

5 (п`яти) днів після ухвалення рішення у справі, при цьому звертаючись до суду із адміністративним позовом позивачем зроблено заяву про вирішення питання щодо судових витрат після закінченню розгляду справи.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, а саме сплаченого позивачем судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 908 гривень суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача комісії банку за сплату судового збору у розмірі 15 гривень, оскільки ці витрати не є судовими у розумінні статті 132 КАС України.

Також не є судовими витратами, які підлягають стягненню з відповідача витрати на послуги поштового зв`язку у розмірі 77, 5 гривень, з урахуванням вартості поштових конвертів та копіювання документів на суму 58,8 гривень.

Як убачається із долучених до заяви копій фіскальних чеків, копіювання документів здійснювалося у місті Чернігові, при тому, що позивач проживає у місті Вишгороді Київської області, адвокат здійснює сою діяльність у місті Кременчук Полтавської області. Крім цього, як убачається із пункту 2 договору про надання адвокатських послуг від

20 серпня 2021 року, послуги з професійної правничої допомоги надаються виконавцем замовнику шляхом: правничої допомоги, пов`язаної із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо; складання проектів необхідних процесуальних документів, звернень, скарг, претензій та/або позовних заяв, листів; представницьких дій, пов`язаних з відправленням/отриманням кореспонденції, або шляхом подачі документів до канцелярії суду у разі термінової необхідності. Тобто витрати на пересилання та збирання документів, втому числі їх копіювання, включено до витрат на правову допомогу, а тому не підлягають окремому стягненню з відповідача на користь позивача.

Так, частиною першою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від

16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та від

11 липня 2013 року № 6-рп/2013.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 6 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Позивачем, на підтвердження понесених витрат долучено до заяви: договір про надання адвокатських послуг від 20 серпня 2021 року; акт №07/адмін. обсягів наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (детальний опис робіт - наданих послуг) від

8 вересня 2021 року, ордер про надання правничої (правової) допомоги від 31 серпня

2021 року. Як убачається з наведених документів, розмір судових витрат позивача за надання правової (правничої) допомоги становить 7612, 80 гривень.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Так, представник відповідача, не погоджуючись із розподілом витрат на правничу допомогу, зазначає про не співмірність цих витрат з обсягом робіт та поданих доказів щодо факту надання послуг, позивачем надано документів на підтвердження витрат на правову допомогу. Вважає, що справа не є складною та такою, що потребує збирання додаткових доказів, а у відсотковому відношенні до ціни позову, заявлені витрати на правничу допомогу вдвічі перевищують суму штрафу, справа не впливає на репутацію сторони та не викликала публічного інтересу.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня

2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Варто зазначити, що питання щодо доведеності витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу неодноразово було предметом дослідження у Верховному Суді, в тому числі відповідно до постанов від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа №520/12065/19), постанови від 15 квітня 2021 року (справа №160/6899/20), постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року (справа №922/445/19) та інших, у яких сформульовано правовий висновок, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таке правозастосування випливає з нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу, імплементованої у КАС України з 15 грудня 2017 року, а тому посилання відповідача на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа №826/1216/16), є недоречними, оскільки у вказаному судовому рішенні була надана правова оцінка правовому регулюванню питання відшкодування витрат на правову допомогу, що діяло до 15 грудня 2017 року.

Клопотання відповідача не містить вагомих доводів щодо неспівмірності витрат на правову допомогу з обсягом робіт та наданих послуг адвокатом, які зазначені в акті

№ 07/адмін від 8 вересня 2021 року.

Враховуючи викладене вище, надані позивачем докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання адвокатських послуг, складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи наявні докази в обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сплату судового збору, при цьому, відмовляє у стягненні витрат на послуги поштового зв`язку та копіювання, оскільки дані вимоги не є видом витрат пов`язаних з розглядом справи.

Керуючись статтями 132-143 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Вишгородського районного управління Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8520 (вісім тисяч п`ятсот двадцять) гривень 80 копійок, які складаються із судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 7612 (сім тисяч шістсот дванадцять) гривень 80 копійок.

У решті вимог заяви - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 6 жовтня 2021 року.

Позивач (заявник): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Вишгородське районне управління Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області, адреса: Київська обл.,

м. Вишгород, вул. Шолуденка, 19).

Суддя О.П. Лукач