Справа № 440/10057/21
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/10057/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій позивач просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при проведенні його перерахунку з 19.02.2020 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 по справі №440/2562/20; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вих. №02/1206/2020 від 10.04.2020, починаючи з 19.02.2020 з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у мотивувальний частині рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі №440/2562/20 суд апеляційної інстанції зазначив, що відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи зі стажу 25 років 8 місяців 26 днів, має складати 60%. Через електронний кабінет на офіційному сайті Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивач дізнався, що відповідачем прийнято рішення та зменшено відсотковий розмір щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, з 60% до 50%. На звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило, що відсоткове значення розміру грошового утримання судді у відставці розраховано, виходячи зі стажу роботи позивача на посаді судді 18 років 02 місяці 22 дні. Вважає, що при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 у відповідача відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення довічного грошового утримання судді із застосуванням норм частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІІ, оскільки такі стосуються саме призначення грошового утримання та не мають застосовуватися при здійснення перерахунку грошового утримання. Зазначає, що при перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основного утримання, яке обчислюється при призначенні такого, відповідно до наявної у ОСОБА_1 вислуги років, має бути незмінним.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.
16 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /том 1 а.с. 101-103/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання немає підстав, оскільки зазначений розмір було передбачено Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VІ, проте 18.02.2020 з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VІ в частині регулювання щомісячного грошового утримання, втратив чинність. Вказує, що діючим Законом передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного довічного грошового утримання. Вважає, що неможливо використовувати для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання. Оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, що відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом №1402-VIII, а розміру відсотку за Законом №2453-VІ. Зазначає, що позивач просить здійснити перерахунок його довічного грошового утримання, виходячи з розміру оплати праці діючих суддів, передбаченого новим Законом України №1402-VII, тому вважає, що розмір грошового утримання має відповідати вимогам даного Закону. Внаслідок прийняття нового Закону змінено умови та збільшено розмір матеріального забезпечення працюючим суддям та, як наслідок, щомісячного довічного грошового утримання (із розрахунку 50%) судді у відставці. Відповідач вказує, що звуження змісту та обсягу статусу суддів у відставці не відбулося.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.
Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 09.09.2010 №2516-VІ ОСОБА_1 звільнено з посади судді Автозаводського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням ним заяви про відставку /том 1 а.с. 20-21/.
Наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.02.2010 №9.2/ос ОСОБА_1 встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати з 12.01.2010 /том 1 а.с. 23/.
Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.02.2011 у справі №2а-3735/2011 /том 1 а.с. 25-26/, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 /том 1 а.с. 27/, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м. Кременчуці №55 від 09.12.2010 про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання через відсутність необхідного стажу. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м. Кременчуці призначити ОСОБА_1 з 06.10.2010 щомісячне довічне грошове утримання з врахуванням стажу його роботи, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання 25 (двадцять п`ять) років 08 (вісім) місяців 25 (двадцять п`ять) днів у розмірі 90 (дев`яносто) відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Протоколом Автозаводського УПФУ №14252 від 16.03.2011 ОСОБА_1 з 06.10.2010 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% (з врахуванням відповідного стажу 25 років 08 місяці 25 днів) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді /том 1 а.с. 137-138/.
У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 10.04.2020 №02/1206/2020вих, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці /том 1 а.с. 44, том 2 а.с. 5/.
Вказана довідка видана ОСОБА_1 відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу ІІ), на підставі рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, про те, що станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 110985,60 грн, у тому числі: 1. Посадовий оклад - 69366 грн; 2. Доплата за вислугу років - (60%) 41619,60 грн; 3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 00,00 грн; 4. Доплата за науковий ступінь - 00,00 грн; 5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 00,00 грн; 6. Щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" - 00,00 грн /том 1 а.с. 44, том 2 а.с. 6/.
08.05.2020 відділом з питань перерахунків пенсій №8 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення №90 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання гр. ОСОБА_1 на підставі заяви №543/37 від 07.05.2020 та довідки про розмір суддівської винагороди від 10.04.2020 №02/1206/2020. Це рішення відповідач прийняв, посилаючись на те, що після 18.02.2020 не змінювалися розміри суддівської винагороди, підстави для здійснення нового перерахунку щомісячного грошового утримання згідно поданої довідки від 10.04.2020 №02/1206/2020 на даний час відсутні /том 1 а.с. 45, том 2 а.с. 3-4/.
Позивач не погодився із вказаним рішенням, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі №440/2562/20, яке набрало законної сили 26.10.2020, позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №90 від 08.05.2020 про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10.04.2020 №02/1206/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок) /том 1 а.с. 46-50/.
На виконання судового рішення у справі №440/2562/20, 11.01.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10.04.2020 №02/1206/2020 з 19 лютого 2020 року в розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з врахуванням стажу роботи на посаді судді 25 років 8 місяців 26 днів), що підтверджується рішенням Кременчуцького ОУПФУ №91 від 11.01.2021, копія якого знаходиться в матеріалах справи /том 2 а.с. 15-16/.
26.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про: визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при проведенні його перерахунку з 19.02.2020 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 по справі №440/2562/20; зобов`язання Головну управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою ТУ Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вих.№02/1206/2020 від 10.04.2020, починаючи з 19.02.2020 з урахуванням проведених виплат.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 у справі №440/1565/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повністю /том 1 а.с. 28-33/.
При цьому, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі №440/1565/21 встановлено, що відповідно до положень статті 142 Закону № 1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 у відставці виходячи із його стажу 25 років 8 місяців 26 днів становить 60 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 10 % (5 років роботи на посаді судді * 2 % грошового утримання судді) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років /том 1 а.с. 30-33/.
Разом з тим, 18.03.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 10.04.2020 №02/1206/2020 з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що підтверджується рішенням пенсійного органу №91, копія якого знаходиться в матеріалах справи /том 2 а.с. 11-12/.
На звернення позивача від 29.03.2021 щодо розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем надано відповідь листом від 14.04.2021 №1600-0304-8/28163 /том 1 а.с. 54/, яким повідомлено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання рішення суду від 31.08.2020 №440/2562/20 встановлено на рівні 55492,80 грн. (110985,60 грн. х 50%), що, на думку відповідача, відповідає нормам чинного законодавства.
Не погодившись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення 18.03.2021 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституцією України визначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод .
Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Відповідно до частин 1, 2 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 року (надалі - Закон №1402-VIII ) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Частинами 3, 4 статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.
До 18 лютого 2020 року в Законі Україні "Про судоустрій і статус суддів" діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Таким чином, з 18 лютого 2020 року в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.
За таких обставин, на позивача розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.
Суд відхиляє доводи позивача про преюдиційний характер судових рішень щодо відсоткової ставки грошового утримання судді у відставці у інших справах, копії яких містяться у матеріалах цієї справи, оскільки у вказаних справах предметом спору були дії та рішення пенсійних органів щодо призначення та перерахунку грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за іншими довідками про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданими на підставі діючого на час їх видачі Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI, який на час виникнення спірних правовідносин у даній справі, що розглядається, втратив чинність.
За Законом від 07.07.2010 № 2453-VI, який втратив чинність, грошове утримання судді обраховувалось з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018).
Водночас, чинним Законом Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:
- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII);
- базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч. ч. 3, 4 ст. 135 Закону № 1402-VIII).
Правила визначення розміру щомісячного грошового утримання також врегульовані статтею 142 Закону №1402-VIII - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який зазначає позивач, немає жодної підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07 липня 2010 року, який з 18 лютого 2020 року з моменту проголошення Рішення КСУ № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року остаточно втратив чинність в частині регулювання питань щодо щомісячного грошового утримання.
Натомість, чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та їх відсотковий розмір для нарахування щомісячного грошового утримання.
Суд зазначає, що Законом № 1402-VIII, як і раніше Законом № 2453-VI передбачено виплату пенсії або за вибором судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.
Позивач обрав щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію.
Закон № 2453-VI втратив чинність, натомість, діючим Законом № 1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина 4 статті 142), тому суд критично оцінює доводи позивача про те, що розмір довічного грошового утримання є сталим та не може змінюватися.
Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 по зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону №2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.
Зважаючи на те, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI).
Суд також враховує, що визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402-VIII не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно норм Закону №1402-VIII, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону від 07.07.2010 року №2453-VI.
Таким чином, застосовуючи при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1206/2020вих з 19 лютого 2020 року приписи статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 року, а не приписи Законів, які втратили чинність, відповідач діяв правомірно.
Вирішуючи питання щодо правильності розрахунку відповідачем стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 10 квітня 2020 року №02/1206/2020вих з 19 лютого 2020 року, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 3 статті 142 Закону України №1402-VIII від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України №1402-VIII від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12 липня 2018 року №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.
При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).
Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.
З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.
Частиною 1 статті 2 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки від 05.06.1981 N2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" (чинного на час обрання позивача на посаду судді), було визначено, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.
Відтак, на час обрання позивача на посаду судді законом не вимагався мінімальний стаж роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді на дату такого обрання (призначення).
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Враховуючи викладене вище, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.
Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".
Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.
Положеннями статті 11 Закону СРСР "Про загальний військовий обов`язок" від 12 жовтня 1967 року № 1950-VІІ (у редакції, що діяла у 1985-1989 роках) визначено, що громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, перебувають на дійсній військовій службі та називаються курсантами. На них поширювались обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони та їх сім`ї користувалися правами, пільгами та перевагами, встановленими чинним законодавством для військовослужбовців строкової служби та їх сімей.
12 травня 1992 року введено в дію Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", абзацом третім частини першої статті 24 якого встановлено, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
Статтею ж 25 цього Закону передбачалось, що громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.
Тобто як законодавство колишнього СРСР, так і законодавство України прирівнювало до проходження дійсної (строкової) військової служби період навчання у військово-навчальних закладах.
Частиною 4 статті 42 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Таким чином, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу 18 років 02 місяці 21 день /том 1 а.с. 134/, який відповідач врахував при обрахунку грошового утримання судді у відставці, слід також врахувати календарний період проходження строкової військової служби (з 03.06.1982 по 28.06.1988, тобто 6 років 0 місяців 26 днів) /том 1 а.с. 91-93, 121-122, 134/, стаж роботи на посаді слідчого воєнної прокуратури Харківського гарнізону (з 29.06.1988 по 06.12.1989, тобто 1 рік 5 місяців 08 днів) /том 1 а.с. 91-99, 134/.
Відтак, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 25 рік 08 місяців 25 днів, що дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою ТУ ДСА України в Полтавської області №02/1206/2020вих від 10.04.2020 в розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%*5 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).
Крім того, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі №440/1565/21, яка набрала законної сили, встановлено, що відповідно до положень статті 142 Закону № 1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 у відставці виходячи із його стажу 25 років 8 місяців 26 днів становить 60 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 10 % (5 років роботи на посаді судді * 2 % грошового утримання судді) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років /том 1 а.с. 30-33/.
Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавської області №02/1206/2020вих від 10.04.2020 з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з врахуванням стажу роботи на посаді судді 25 років 08 місяців 25 днів) /том 2 а.с. 17-18/, чим порушило вимоги частини 3 статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року.
Отже, здійснюючи з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач діяв не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року, та необґрунтовано.
Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Зважаючи на вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту права позивача вийти за межі позовних вимог, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення 18 березня 2021 року ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області №02/1206/2020вих від 10 квітня 2020 року в розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
Водночас, в решті позовних вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю з мотивів, що наведені вище.
Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується квитанцією №2021/з1 від 27.08.2021 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 60/.
Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. (908 грн./2).
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення 18 березня 2021 року ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області №02/1206/2020вих від 10 квітня 2020 року в розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич