Справа № 372/1780/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 372/1780/21 Суддя (судді) першої інстанції: Зінченко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

За участю представника позивача: Костюка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспектора взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Кучерявого Віталія Володимировича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Кучерявого Віталія Володимировича, Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Інспектора взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Кучерявого Віталія Володимировича, Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в якому, з урахуванням уточненого позову просив:

1) скасувати постанову по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Кучерявим Віталієм Володимировичем серії ДП18 № 787956 від 09 травня 2021 року відносно нього за вчинення правопорушення передбаченого частиною третьої ст.121 КУпАП України;

2) провадження по даній справі закрити.

Позов обґрунтовано тим, що вказана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є незаконною, складеною з порушеннями законодавства та винесеною без з`ясування всіх обставин справи.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2021 року адміністративний позов - задоволено.

Постанову по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Кучерявим Віталієм Володимировичем серії ДП18 № 787956 від 09 травня 2021 року відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого частиною третьою ст.121 КУпАП України, скасовано, а провадження по даній справі - закрито.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки вантажний автомобіль за строком експлуатації більше двох років підлягав обов`язковому технічному контролю, тому оскаржувана постанова є правомірною.

Як зазначає апелянт, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, тому наведені у позовній заяві позивачем доводи є безпідставними, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.05.2021 об 15 год. 01 хв. на 395 км автодороги Київ-Харків-Довжанський «М-03» позивач керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п.п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України та статті 35 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем винесено постанову серії ДП 18 № 787959 за частиною третьою ст. 121 КУпАП відносно позивача про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при винесені оскаржуваної постанови відповідачем не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зокрема не було зафіксовано покази свідків, не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався позивач та не враховане пояснення останнього, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.31.3 «б» Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Частиною третьою статті 121 КУпАП визначено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з наведених вище правових норм, у разі не проходження обов`язкового технічного контролю настає адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем пункту 31.3 «б» Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення тощо.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №338/126/17.

Однак, відеозапису нагрудної камери патрульного, яка працювала, коли було виявлено адміністративне правопорушення, до суду першої інстанції надано не було.

Крім того, на час винесення судом першої інстанції, у матеріалах справи були відсутні будь-які докази, що встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, та винність позивача у його вчиненні.

За правилами частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

При цьому, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку, що інспектором взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Кучерявим В.В. жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом факт вчинення позивачем правопорушення.

У свою чергу, позивач обґрунтовує свою позицію тим, що він правил дорожнього руху не порушував.

Таким чином, оскільки суть адміністративного правопорушення, що передбачена частиною третьою статті 121 КУпАП, яка викладена відповідачем в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від серії ДП18 № 787956 від 09 травня 2021 року, не підтверджується належними та допустимими доказами, що в сукупності є підставою для визнання оскарженої постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення незаконною та її скасування.

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності та відеозапис моменту складення оскаржуваної постанови, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 272, 286, 308, 310, 311, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Інспектора взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Кучерявого Віталія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук