Справа № 420/13970/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015-31.12.2015 із застосуванням базового місяця січень 2008 р.; визнати протиправними дії відповідача щодо застосування базового місяця січень 2016 р. для розрахунку індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016-28.02.2018; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період 01.12.2015-31.12.2015 включно із застосуванням базового місяця січень 2008 р. в сумі 85927,84 грн з відрахуванням 1,5% військового збору та компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період 01.03.2018-21.09.2018 із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3908,20 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період 01.03.2018-21.09.2018 включно в сумі 26184,91 грн з відрахуванням 1,5% військового збору та компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб; зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у в/ч 2800 з 30.10.2002 по 21.09.2018. У період проходження військової служби, з 01.12.2015 року по 21.09.2018 року в порушення Закону України № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон України №1282-XII) відповідач здійснював часткові нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Ухвалою судді від 11.08.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07.09.21 до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що відповідач діяв у межах фінансового ресурсу та згідно роз`яснень Міністерства соціальної політики України щодо порядку проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, а також джерел для його фінансування. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у 2016 р. 2018 р. у Міністерства оборони України не було. Відтак, при звільненні та проведенні необхідних розрахунків для позивача відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу з 30.10.2002 по 21.09.2018 у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 21.09.2018 № 206 ОСОБА_1 з 21.09.2018 звільнено у запас за ст. 26 ч. 5 п. 2 пп. «к» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 21.09.18 (припинення чинності контракту), виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

20.04.2021 позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою, у якій просив надати довідку про розмір виплату позивачу індексації з 01.12.2015 по 21.09.2018, розрахунок належної позивачу індексації, копії карток особового рахунку про нараховане та виплачене грошове забезпечення, витяги з наказів тощо.

У відповідь листом від 25.05.21 № 3фс т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 повідомив позивачу, що за період з 01.03.18 по 21.09.18 нарахування та виплата індексації позивачу було здійснено у повному обсязі. Щодо нарахування за період з 01.01.16 по 28.02.18 зазначено про відсутність у Міноборони можливості виплати індексації грошового забезпечення. Щодо визначення місяців для обчислення індексу споживчих цін повідомлено, що для розрахунку індексації за період з 01.12.15 по 28.02.18 січень 2016 р., за період з 01.03.18 по 21.09.18 березень 2018 р.

Вважаючи, що невиплата індексації грошового забезпечення в повному обсязі в періоді з грудня 2015 р. по вересень 2018 р. порушує права військовослужбовця на належне та гарантоване забезпечення, позивач звернувся за судовим захистом.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 9 Закону України №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-ХІІ).

Згідно з статтею 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 2 ст. 5 Закону №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року статтю 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Вказана частина ст.5 діє в редакції Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017 року, а саме проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.

Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації. Відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. При цьому суд зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення.

Завдання адміністративного судочинства щодо контролю легальності рішення відповідача можливо при здійснені розрахунку індексації грошового забезпечення суб`єктом владних повноважень та виплати його позивачу.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 21.09.2018 шляхом визнання протиправною вказаної бездіяльності, а також вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 21.09.2018, з урахуванням проведених виплат.

Питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у суду відсутні відомості, що станом на час розгляду справи права позивача в цій частині порушені.

Зазначений правовий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню.

З цих же підстав суд зазначає, що наданий позивачем до суду самостійно зроблений розрахунок суми індексації не може бути прийнятий до уваги, оскільки з приводу визначення конкретної суми індексації позивачу спору між сторонами на час розгляду справи не виникло через нездійснення її нарахування суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно з ч. 8 ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З огляду на ненаведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо встановлення судового контролю.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 по справі № 235/7638/16-а.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.12.2015 по 21.09.2018.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.12.2015 по 21.09.2018, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк