Справа № 431/2768/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року справа №431/2768/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Гайдар А.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Луганській області на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 червня 2021 р. у справі № 431/2768/21 (головуючий І інстанції Колядов В.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Луганській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

УСТАНОВИВ:

02 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративною позовною заявою до Головного управління національної поліції в Луганській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 25 травня 2021 року о 12.20 год. старшим сержантом поліції Коршиковим Ігорем Олександровичем - поліцейським СРПП Старобільського РУП ГУНП в Луганській області стосовно нього винесено постанову серії БАБ № 892508 про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР п. 2.9«в» - керування водієм транспортним засобом без номерного знаку та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Позивач вважає, що постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

В позові вказує, що 25.05.2021 року о 12.10 годині, він, керуючи автомобілем ИЖ-27175-036, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Першого Травня в м. Старобільськ, Луганської області, здійснюючи вантажоперевезення, при цьому відкрив дверці заднього капоту.

Під час руху, він був зупинений відповідачем, який потребував надати водійське посвідчення та технічний паспорт на транспортний засіб, яким він керував, що ним і було здійснено.

Відповідач, направився до службового автомобіля та став складати документи.

На питання позивача, що відбувається, відповідач повідомив, що складає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за нібито відсутні номерні знаки на автомобілі ИЖ-27175-036, державний номерний знак НОМЕР_1 . Він заперечив проти цього порушення та здійснив відео зйомку свого автомобіля, де зафіксував наявність на зазначеному автомобілю державний номерних знаків НОМЕР_1 .

Відповідач через деякий час підізвав його, віддав йому документи, та запропонував розписатися щодо отримання постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 892508 від 25.05.2021 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, або ч. 6 ст. 121 КУпАП (маються виправлення) та накладення на нього штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідач здійснив відрив від постанови «Квитанції про сплату штрафу відповідно до постанови серії БАБ № 892508 в сумі 850 грн», де в пункті 5 було взагалі зазначено, що позивач здійснив правопорушення передбачене ст.1 КУпАП.

Позивач відмовився розписуватися в такій постанові, після чого відповідач включив портативну відеокамеру та запропонував відмовитися повторно від отримання постанови, що позивач і зробив.

Таким чином, відповідач прийняв рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності фактично не здійснюючи розгляд адміністративної справи в присутності позивача та за його участі, не роз`яснив позивачу права передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП, у зв`язку з чим він був позбавлений права на захист.

В своєму позові позивач просив скасувати постанову серії БАБ № 892508 від 25 травня 2021 року та стягнення у вигляді штрафу 850 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також стягнути на його користь судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 30 червня 2021 р. у справі № 431/2768/21 позов задоволено, внаслідок чого скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №892508 від 25 травня 2021 року, винесену старшим сержантом поліції Коршиковим Ігорем Олександровичем - поліцейським СРПП Старобільського РУП ГУНП в Луганській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 850 гривень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення від 25 травня 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП - закрито. Стягнуто з Головного управління національної поліції в Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 - судовий збір в сумі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що сума стягнутої на користь позивача витрат на професійну допомогу майже у тричі разів більше застосованого до позивача розміру штрафу, що в свою чергу є не співвісним розміром в грошовому еквіваленті ніж адміністративне стягнення передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №892508 від 25 травня 2021 року, наданої позивачем, постанова винесена старшим сержантом поліції Коршиковим Ігорем Олександровичем - поліцейським СРПП Старобільського РУП ГУНП в Луганській області стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у тому, що 25.05.2021 року о 12.10 год. в м. Старобільськ, вул. 1 Травня, він керував транспортним засобом ИЖ-27175-036, державний номерний знак НОМЕР_1 , без номерного знаку, чим порушив вимоги ПДР п. 2.9«в», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП та до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до DVD-диску, який був оглянутий, судом встановлено, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки ИЖ-27175-036, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно наданих позивачем ОСОБА_1 доказів, а саме: з відео зробленого ним 25.05.2021 року, в момент складання постанови поліцейським, встановлено, що номерні знаки на автомобілі марки ИЖ -27175-036 державні номерні знаки НОМЕР_1 , знаходяться, закріплені на зазначеному автомобілю.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

З наданого відповідачем відеозапису, не убачається жодного порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

У постанові, яка оскаржується, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач не надав суду жодних належних доказів, які достовірно підтверджують обставини порушення ОСОБА_1 25.05.2021 року п. 2.9«в» ПДР України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст.ст.268,280 КУпАП, у зв`язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст. 9 КУпАП обставин, то суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тому постанова винесена необґрунтовано, без дотриманням вимог КУпАП, що є підставою для її скасування.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав до задоволення адміністративного позову та скасування постанови від 25.05.2021 року серії БАБ № 892508 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, про притягнення його до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 гривень.

Проте, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції стягуючи з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., дійшов наступних висновків.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду письмові докази, а саме договір про надання правової допомоги від 31.05.2021 року, укладений між адвокатом Солодовніковим О.П. та Єрисковським О.В., додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 31.05.2021 року, укладений між адвокатом Солодовніковим О.П. та Єрисковським О.В., акт приймання-передачі наданих послуг № 28 до Додатку № 1 Договору про надання правової допомоги від 01.06.2021 року, квитанція № 28 від 01.06.2021 року, в якій загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 3000,00 грн., та до якої входить надання правової консультації протягом 1 год. 26 хв., складання адвокатського запиту та складання позовної заяви (а. с. 58-61).

На переконання суду першої інстанції заявлені до відшкодування позивачем витрати на професійну правничу допомогу є співмірними із складністю цієї справи, наданий адвокатом обсягом послуг відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а тому вони підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Визначальним в адміністративному судочинстві за ст. 6 КАС України є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому, при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Слід зазначити, що предметом спору у справі є постанова серії БАВ № 892508 від 25.05.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. В свою чергу рішенням суду першої інстанції стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Колегія суддів зазначає, шо справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не є складними. Сума накладеного штрафу на позивача є незначною.

При викладених обставинах, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у даній справі слід зменшити до 500,00 грн., а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, п. 3, 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Луганській області на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 червня 2021 р. у справі № 431/2768/21 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 червня 2021 р. у справі № 431/2768/21 змінити.

В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 червня 2021 р. у справі № 431/2768/21 замінити цифри та слова «3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.)» на цифри та слова «500,00 грн. (п`ятсот гривень 00 коп.)».

В іншій частині рішення Старобільського районного суду Луганської області від 30 червня 2021 р. у справі № 431/2768/21 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

А.В. Гайдар