Справа № 520/2772/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 р. Справа № 520/2772/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/2772/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач), в якій просив суд:

визнати протиправною бездіяльності з приводу нездійснення нового розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені та не виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації;

зобов`язати здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації;

зобов`язати нарахувати і виплатити грошову компенсацію за 11 (одинадцять) невикористаних днів відпустки за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до бази обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні владним суб`єктом протиправно не включено платіж з щомісячної додаткової грошової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899 та платежі по індексації грошового забезпечення, а до бази обчислення грошової компенсації частини невикористаної відпустки владним суб`єктом протиправно не включено платіж з щомісячної додаткової грошової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року по справі №520/2772/21 , прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 з приводу призначення, нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без включення до складу і розміру місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди за постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 включити до розміру місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 як бази обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні щомісячну додаткову грошову винагороду за постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899, здійснивши виплату однією сумою частини одноразової грошової допомоги при звільненні у вигляді утвореної різниці.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату грошової компенсації за 11 днів невикористаної відпустки 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899, здійснивши виплату однією сумою частини грошової компенсації невикористаної відпустки у вигляді утвореної різниці.

У решті вимог позов - залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності з приводу нездійснення нового розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені та не виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації та зобов`язання здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з урахуванням індексації позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року по справі №520/2772/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, також висновки суду першої інстанції не відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеними в постанові від 06.02.2019 у справі №522/2738/17, висновкам Верховного Суду від 26.02.2021 по справі №620/3346/19 зі схожою фабулою справи, висновкам Верховного суду викладеним у постанові від 24.10.2018 року по справі №820/3211/17 в яких зазначено, що грошове забезпечення підлягає індексації. Також, зазначає, що індексація грошового забезпечення проводилась військовою частиною НОМЕР_1 до січня 2016.

В свою чергу, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року по справі №520/2772/21 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, Військова частина НОМЕР_1 посилається на пропуск позивачем шестимісячного строку на оскарження, оскільки позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення саме 31.07.2017 року. Також, стверджує, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частин стосовно позивача допущено не було.

ОСОБА_1 27.07.2021 року подав відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить апеляційну скаргу військової частина НОМЕР_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційних скарг задоволенню не підлягають, виходячи з наступного

Судом першої інстанції встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом тво командира Військової частини від 31.07.2017р. №164 заявник був виключений із списків особового складу як звільнений з військової служби за наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2017р. №21-рс (п.п.а п.2 Прикінцевих положень Закону України від 06.12.2016р. №1769-VIIS та п.п.ї п.1 ч.8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу); показник обчисленої календарної вислуги років склав 22 повних календарних роки; із виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні у порядку постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 та із виплатою грошової компенсації за 11 невикористаних днів відпустки.

Учасниками справи не заперечується обставина обчислення владним субєктом розміру грошового забезпечення заявника (у цілях призначення та виплати як одноразової грошової допомоги при звільненні, так і грошової компенсації за невикористану відпустку) без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та без урахування індексації грошового забезепчення.

Стверджуючи про протиправність такого управлінського волевиявлення владного суб`єкта, заявник ініціював даний спір.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Військовій частині НОМЕР_1 у даному випадку належить обтяжити обов`язком включити до бази обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за частину невикористаної відпустки платежі із щомісячної додаткової грошової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899 (тобто виправити раніше допущену помилку у реалізації адміністративної функції) і провести платіж на погашення різниці у розмірах коштів між первинним невірним розрахунком допомоги та повторним правильним розрахунком допомоги, оскільки заявник отримував щомісячну додаткову грошову винагороду за останні 24 місяці перед звільненням на підставі Постанови №889, додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

У решті вимог суд першої інстанції вирішив відхилити позов, оскільки заявник під час проходження військової служби не отримував індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що відсутні підстави для включення неотриманих у дійсності платежів до складу реально отриманого грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25.03.1992 р. № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 40 Закону № 2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, ;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 р. №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Підпунктом 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 889, Уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача з приводу нездійснення нового розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені та не виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник отримував щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки про додаткові види грошового забезпечення.

Однак, додаткову грошову винагороду зазначеному розмірі до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, позивачу не включено.

Таке невключення обґрунтується відповідачем в апеляційній скарзі нормами Інструкції № 260, Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 р. № 595, видана на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 889 та нормами Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 №550 .

Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Відповідно до частини другої та частини третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Перед звільненням додаткова грошова винагорода на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця.

Отже, така винагорода не може вважатися одноразовою.

Таким чином, спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Аналогічні висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 802/955/17, від 19.02.2020 р. у справі № 822/2741/17 та від 28.05.2021 р. у справі № 400/1955/20.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 889.

Щодо включення до складу грошового забезпечення у цілях обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні такого платежу як індексація грошового забезпечення, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, спеціальним законом прямо передбачено правило безумовної індексації грошового забезпечення військовослужбовця, котре не поставлено у залежність від дії будь-яких факторів.

Окрім того, відповідно до ч.ч.1, 6 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17.

Виходячи зі змісту ст. 15 Закону №2011-ХІІ розрахунковою базою для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні є розмір місячного грошового забезпечення, що тримане військовослужбовцем під час проходження служби.

Однак, відомості копії грошового атестату серії ЗУ №141229 не містять інформації щодо отримання позивачем індексації грошового забезпечення. Дана обставина підтверджена також і відомостями копії довідки від 28.12.2020р. № 293 та листа Військової частини від 28.12.2020р.№350/207/56/293.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки заявник під час проходження військової служби не отримував індексації грошового забезпечення, то відсутні підстави для включення неотриманих у дійсності платежів до складу реально отриманого грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги.

Щодо виплати грошової компенсації за частину невикористаної відпустки з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена Постановою № 889, виплачувалась позивачу протягом 2017 року, тобто мала постійний характер, то в силу положень статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошова компенсація за невикористану відпустку військовослужбовця повинна обчислюватись із використанням такого регулярного та постійного платежу як щомісячна додаткова грошова винагорода.

Стосовно посилань позивача на висновки Верховного Суду, колегія зазначає, що питання включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отриманої індексації грошового забезпечення, не було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17. Щодо посилань на висновки Верховного Суду викладених у постановах від 26.02.2021 по справі №620/3346/19 та від 24.10.2018 року по справі №820/3211/17, то колегія суддів зазначає, що в даному випадку матеріали справи не містять доказів щодо отримання позивачем індексації грошового забезпечення.

Щодо доводів відповідача, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В той же час, відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, враховуючи той факт, що грошове забезпечення позивача є його заробітною платою, строк звернення позивача до суду не обмежений будь-яким строком, а тому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із даним позовом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року по справі №520/2772/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 по справі № 520/2772/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко