Справа № 240/7731/21
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7731/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернхович І.Е.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

06 жовтня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 09.09.2014, ухвалену старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Пінчук К.А. в межах виконавчого провадження ВП №37617076 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 83005,20 гривень.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд не звернув увагу, що наявні в матеріалах справи квитанції про сплату були проведені в межах ВП №52706254 і знаходяться саме в матеріалах цього виконавчого провадження. Однак, підставою для відкриття ВП №52706254 послугувала не постанова від 09.09.2014 у ВП №37617076, як помилково зазначає суд, а постанова ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ від 09.09.2014 №б/н, про що зазначено в тексті постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2016 ВП №52706254. Це зовсім різні постанови, а суд помилково їх ототожнив. В обох постановах співпадають лише дати їх постановлення та зазначення одного боржника.

Також апелянт посилається на те, що про порушення своїх прав вона дізналась 23.04.2021, лише після отримання копії оскаржуваної постанови. Будь-яких інших письмових доказів, які б свідчили про ознайомлення позивача з оскаржуваною постановою раніше, в матеріалах справи немає. Квитанції про сплату виконавчого збору від імені позивача не можуть вважатися документами, які підтверджують факт ознайомлення позивача з оскаржуваною постановою.

05.10.2021 у судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Після оголошення перерви, у судове засідання 06.10.2021 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, позивач оскаржує постанову від 09.09.2014, ухвалену старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Пінчук К.А. в межах виконавчого провадження ВП №37617076 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 83005,20 гривень.

Разом з тим, до суду з вказаним позовом позивач звернувсь лише 26.04.2021, про що свідчить відмітка штемпелю на поштовому конверті.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення з даним позовом до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

На виконання вказаної ухвали, 27.05.2021 ОСОБА_1 подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувшись до суду з цим адміністративним позовом пропустила строк звернення до суду. При цьому, суд зазначив, що викладені позивачем обставини у заяві про поновлення строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними, оскільки такі причини не носять ознак об`єктивності та непереборності безпосередньо для позивача, а реалізація останнім права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено частинами першою, п`ятою статті 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження». Згідно із цими нормами рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, КАС України регламентовано повноваження суду поновити особі строк звернення до суду з адміністративним позовом за наявності поважних причин його пропуску.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, без зловживання ними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом цього спору є рішення державного виконавця, тобто ця справа належить до категорії термінових і особливості звернення з таким позовом та прийняття його до розгляду судом визначаються ст. 287 КАС України, якою регламентовано скорочений десятиденний процесуальний строк на судове оскарження.

Разом з тим, позивач оскаржуючи постанову державного виконавця від 09.09.2014, звернулась до суду з даним позовом 26.04.2021, тобто з пропуском встановленого процесуального строку.

Доказів отримання позивачем копії оскаржуваної нею постанови державного виконавця в матеріалах справи не міститься.

Водночас, як видно із апеляційної скарги, скаржник наполягає на тому, що строк звернення до суду необхідно відраховувати з дати отримання від Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) письмової відповіді та оскаржуваної постанови, тобто з 23.04.2021.

При цьому, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що в лютому 2021 року, після заблокування її картки на отримання заробітної плати, в бухгалтерії Новоргад-Волинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, де вона працює вчителем, вона дізналась про те, що головним державним виконавцем Новоград- Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пінчук Катериною Анатоліївною було винесено постанову від 08.02.2021 у виконавчому провадженні №52706254 про звернення стягнення на її доходи. Зі змісту вказаної постанови про звернення стягнення на доходи боржника позивач дізналась, що її ухвалено у відкритому 20 жовтня 2016 року виконавчому провадженні №52706254 з примусового виконання постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Пінчук Катерини Анатоліївни від 09 вересня 2014 року у виконавчому провадженні ВП №37617076 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 83005,20 гривень.

Після цього, позивач звернулась із заявою до начальника Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), на що отримала відповідь та копію постанови від 09.09.2014 у ВП №37617076.

Проте, колегія суддів ці доводи не приймає до уваги як поважні причини пропуску строку звернення до суду, оскільки з наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження №52706254 судом було безспірно встановлено, що ОСОБА_1 , починаючи з 23.11.2016, щомісячно сплачувала на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа (постанови від 09.09.2014 у ВП №37617076 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 83005,20 гривень) в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в розмірі 100,00 гривень, що підтверджується копіями відповідних квитанцій.

Вказане свідчить, що станом на 23 листопада 2016 року позивач була обізнана про існування оскаржуваної нею у даній справі постанови від 09.09.2014 у ВП №37617076 про стягнення з неї виконавчого збору в розмірі 83005,20 грн., оскільки щомісячно здійснювала сплату визначеного у ній виконавчого збору.

Згідно наявних у матеріалах справи квитанцій про сплату вбачається, що платник ОСОБА_1 , сплачуючи вказані кошти, перераховувала їх на рахунок, призначений для обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа - постанови від 09.09.2014 у ВП №37617076 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 83005,20 гривень, та зазначала при цьому в графі «Призначення платежу» - виконавчий збір.

Отже, доводи позивача про те, що вона була не обізнана про те, що кошти, які вона сплачувала, були коштами зі сплати виконавчого збору, спростовуються наявними у матеріалах документами.

Крім того, на думку позивача, вказані квитанції про сплату виконавчого збору від її імені не доводять факту її обізнаності із оскаржуваною постановою, вказані квитанції можуть свідчити лише про її обізнаність із постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2016.

З даного приводу суд зазначає, що предметом примусового виконання у виконавчому провадженні №52706254, яке було відкрите постановою від 20 жовтня 2016 року, є оскаржувана позивачем в даній справі постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Пінчук Катерини Анатоліївни від 09 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 83005,20 грн. по виконавчому провадженні ВП №37617076, яка була винесена в окреме виконавче провадження. Відтак, зазначені позивачем аргументи навпаки підтверджують її обізнаність про існування оскаржуваної постанови.

Щодо посилання позивача на те, що оскаржувана постанова стосується суми виконавчого збору 83005,20 грн., в той час як ВП №52706254 відкрито за постановою про стягнення 82860,73 грн. виконавчого збору, то колегія суддів зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №52706254 від 20.10.2016 винесена з виконання відокремленої постанови про стягнення з боржника залишку виконавчого збору від 09.09.2014 в сумі 82860,73 грн.

Доводи апелянта про факт підробки державним виконавцем Пінчук К.А. матеріалів виконавчого провадження №52706254 не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Отже, з наведеного слідує, що перебіг процесуального строку на звернення з даним позовом до суду почався для ОСОБА_1 щонайпізніше 23 листопада 2016 року.

Водночас, з вказаним позовом до суду ОСОБА_1 звернулась 26.04.2021, тобто з пропуском процесуального строку звернення до суду.

Судом також враховується, що з огляду на те, що дана справа належить до категорії термінових адміністративних справ, порушення позивачем процесуального строку на звернення з даним позовом до суду (з 23.11.2016 по 26.04.2021) було занадто тривалим, хоча об`єктивно для позивача були створені обставини, які дозволяли забезпечити можливість вчасно поставити перед судом питання щодо оцінки правомірності бездіяльності відповідача. Оскільки позивачем протягом чотирьох місяців не був реалізований процесуальний інтерес до судового захисту своїх прав, суд не встановив жодних об`єктивних та непереборних обставин, які унеможливлювали б для позивача звернення з позовом до суду вчасно.

Доводи позивача про те, що процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду був пропущений нею також через перебування її сина, який є інвалідом ІІ групи, на амбулаторному лікуванні вдома та здійснення у звязку з цим позивачем його догляду, колегія суддів відхиляє, адже амбулаторне лікування сина позивача ніяким чином не перешкоджало позивачу та обмежувало її звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Інших поважних причин пропуску спеціального строку звернення до суду (з урахуванням того, що позивач з 23.11.2016 достеменно знала про порушення своїх прав), останньою в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення у справах «Deweer v. Belgium», «Golder v. the United Kingdom»).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовна заява ОСОБА_2 подана до суду з пропуском встановленого законом процесуального строку звернення до суду, а вказані нею підстави у заяві про поновлення пропущеного строку є неповажними.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позивач пропустила строк звернення до суду та жодних обґрунтованих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом не надала.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.