Справа № 240/11429/21
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Житомир

справа № 240/11429/21

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у переведенні на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" з моменту звернення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». зазначає. Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про надання довідки про складові заробітної плати для переведення її на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу». Однак відповідачем відмовлено у видачі довідки про складові заробітної плати з підстав не досягнення пенсійного віку та неможливості переведення на інший вид пенсії.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо не переведення її з одного виду пенсії на інший, звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№43064/21), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

В обґрунтування зазначає, що право на переведення на бажану пенсію позивач не має, оскільки пенсія відповідно до положень Законом України "Про державну службу" призначається лише певним категоріям державних службовців при досягненні пенсійного віку і встановленого стажу.

Також зазначає, що позивач із заявою про переведення на інший вид пенсії до відповідача не зверталась.

Вказує, що відмова позивачу у задоволенні її заяви про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» є правомірною.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2004 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

24 листопада 2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській із заявою про перерахунок пенсії (а.с. 175).

15 квітня 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про наданням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом №0600-0502-8/34662 від 07.05.2021 на звернення позивача щодо надання довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця повідомило про відмову з тих підстав, що позивач не досягла віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", тому не має права на призначення пенсії за віком як державному службовцю (а.с 7-8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 9 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.08.1987, ОСОБА_1 з 17.06.1997 по 23.11.2020 працювала на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (а.с. 9-11).

Загальний страховий стаж ОСОБА_1 , станом на 24.11.2020 складає 42 роки 03 місяці 12 дні (а.с. 173-174).

При цьому, відповідачем не заперечується, що станом на момент звільнення позивача з державної служби - 23.11.2020, страховий стаж ОСОБА_1 на державній службі становив понад 20 років, вказане також підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (а.с.9-11).

Суд зазначає, що ІІ група інвалідності встановлена позивачу безстроково під час перебування на держаній службі - 04.06.2019, окрім того перед зверненням за призначенням пенсії позивач працювала на посаді, віднесеній до посад державної служби (а.с. 169).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у зразковій справі №822/524/18 вказано, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним згідно з пунктами 10, 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, у той час як додаткових умов для призначення пенсії у вказаних пунктах «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII не встановлено.

Окрім того Верховний Суд у вказаній зразковій справі зазначив, що Закон №889-VIII не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку, а тому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, наполягаючи на досягненні позивачкою, яка є інвалідом II групи, 60-річного віку, для призначення пенсії по інвалідності державного службовця, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

При цьому, суд критично ставиться до доводів відповідача про відсутність звернення позивача до територіального органу пенсійного фонду України із заявою про переведення на інший вид пенсії.

Суд зазначає, що у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 24.11.2020, тобто одразу після звільнення з державної служби, вказана заява заповнена на спеціальному бланку відповідної форми (а.с. 175).

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про неможливість призначення позивачу обраного нею виду пенсії, а також висновок про те, що зазначене право на пенсію державного службовця набувається лише за умови досягнення пенсійного віку та наявності стажу державної служби не менше 20 років, оскільки ця норма поширюється на працездатних державних службовців, а не інвалідів І та ІІ груп, які вже отримують пенсію по інвалідності.

Окрім того, позивач просить перевести її на інший вид пенсії, передбачений іншим законом, відтак відповідачем не доведено наявність законних перешкод для реалізації позивачем права вибору виду пенсії, яку вона бажає отримувати.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій на заяву ОСОБА_1 від 24.11.2020, з метою переведення її з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», є протиправною.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов"язати відповідача перевести ОСОБА_1 з 24 листопада 2020 року на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі, встановленому законом та з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на момент звільнення.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч. 5ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, Житомир,10003, ) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не переведення ОСОБА_1 за її заявою від 24.11.2020 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, починаючи з 24.11.2020.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 06 жовтня 2021 року.

Суддя А.В. Горовенко