Справа № 200/5733/21
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 р. Справа№200/5733/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування вимоги, -

за участю:

секретаря судового засідання Столяренко Я.С.

представника відповідача Кододової А.В.

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування вимоги від 18.11.2021 № Ф-105054-43-У на суму 35 588,74 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що, на його думку, у спірній вимозі протиправно відображено недоїмку за період з січня 2017 по вересень 2020 року, що відображувалась у сформованих у вимогах за попередні періоди, які були скасовані судовими рішеннями через відсутність в позивача обов`язку щодо сплати єдиного внеску у періоди з 2017 по 2019 рік. Позивач зазначив, що пунктом 9-4 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що діяв до 13.02.2020, платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, було звільнено від сплати єдиного соціального внеску з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції. Позивач перебуває в зоні АТО, а отже у період з 01.01.2017 по 13.02.2020 звільнявся від сплати ЄСВ. Крім цього, протягом усього періоду виникнення заборгованості з ЄСВ позивач працював та продовжує працювати юрисконсультом, а відтак єдиний внесок за нього сплачує роботодавець, що виключає необхідність йому сплати безпосередньо позивачем.

До судового засідання позивач не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судовому засідання проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. В наданому до суду відзиві відповідач зауважив, що на виконання положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" органи доходів і зборів надсилають платникам вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску. Позивач здійснює адвокатську діяльність, що підпадає під ознаки незалежної професійної діяльності (самозайнята особа). Позивач має нараховувати за себе самостійно єдиний внесок незважаючи на наявність трудових відносин із роботодавцем.

Відповідач зазначив, що Законом України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що набув чинності 15.10.2014,

Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 9-3 (9-4), за змістом якого платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, звільняються від сплати єдиного соціального внеску з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції. Зазначений пункт 9-4 розділу VIII виключено на підставі Закону № 440-IX від 14.01.2020 , що набрав чинності з 13.02.2020. Разом із цим, вказаний пункт надавав відстрочення сплати зобов`язань з єдиного внеску у разі неможливості їх виконання, проте не скасовував обов`язку платника по його сплаті, а відтак позивач в будь-якому випадку має сплачувати єдиний внесок.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 17.05.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні). Ухвалою від 19.07.2021 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 27.07.2021, витребувано зі сторін додаткові докази. Судове засідання відкладалось на 10.08.2021, а 10.08.2021 оголошувалась перерва до 09.09.2021. Ухвалами від 10.08.2021 позивачу відмовлено у клопотанні про об`єднання справ, витребувано додаткові докази з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Судове засідання 09.09.2021 відкладено на 20.09.2021. Ухвалою від 20.09.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено справи до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.09.2021.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва № 3007, виданого 10.09.2008, позивач має право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з довідкою № 18495 від 26.01.2010 (форма 4 - ОПП) позивач 26.01.2010 був взятий на облік як платник податків до ДПІ у м. Дзержинську. 18.11.2020 Головним управлінням ДПС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105054-43, в якій визначено до сплати позивачем недоїмку з єдиного соціального внеску в розмірі 35 588,74 грн, що обліковувалась за даними особового рахунку станом на 31.10.2020.

З розрахунку спірної вимоги вбачається, що позивачу нарахований єдиний внесок за 2018 рік - 3 квартал 2020 року (терміни сплати нарахувань за цей період - 19.04.2018- 19.10.2020).

При цьому, згідно трудової книжки у період з 31.05.2012 по 31.10.2019 позивач працював на посаді юрисконсульта у Торецькому професійному ліцеї; з 08.11.2019 юристом, а 16.07.2020 по 15.03.2021 адвокатом в адвокатському об`єднанні «Юскутум-консалтинг»; в період з 20.07.2020 по 15.03.2021 на посаді адвоката адвокатському об`єднанні «Юскутум», з 16.03.2021 знову прийнятий на цю посаду у вказане об`єднання, запис про звільнення відсутній.

Індивідуальні відомості про застраховану особу містить інформацію про нарахований заробіток, у тому числі за 2018 рік - 3 квартал 2020 року інформацію про сплату страхових внесків за наведений період.

Спірна вимога направлялася позивачу поштою, втім, її не було вручено, відмітка пошти про повернення відправлення за закінченням терміну зберігання датована 09.01.2021. За посиланнями позивача, спірну вимогу ним отримано від органів виконавчої служби 28.04.2021. До суду позивач звернувся 05.05.2021 у шестимісячний строк, визначений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються законом № 2464-VI .

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 1, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ встановлено, що платниками єдиного внеску є:

роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 , 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4 , 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

За приписами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується:

1) для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого ), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці" та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

2) для платників, зазначених у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Суд зазначає, що самозайняті особи, зокрема, адвокати, є платниками єдиного соціального внеску. Необхідними умовами сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме базою нарахування є дохід особи від діяльності, однак за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених за конодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального стра хування.

Отже, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язк ове державне соціальне страхування за конодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Зазначеної позиції дотримався Верховний Суд в постанові від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19, де сформулював наступний правовий висновок: «Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайня тою ос обою і зобов`язана сплачувати єди ний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімальног о стра хового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових від носинах в межах цієї діяльності, спри чиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадження державою консолідованого страхового внеску.

Як встановлено судом, недоїмка з єдиного внеску, яка вимагається до сплати позивачем у спірній вимозі, виникла через несплату позивачем мінімального єдиного соціального внеску як самозайнятою особою за звітні періоди 2018 рік - 3 квартал 2020 року, при цьому, в цей позивач був найманим працівником, за якого ЄСВ сплачувався роботодавцем.

Виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законами України про Державний бюджет на 2018-2020 року, мінімальний єдиний внесок становив у 2018 році 819,06 грн на місяць (3723 грн *22 %), у 2019 році - 918,06 грн (4173 грн *22 %), у 2020 році з 1 січня - 1039,06 грн (4723 грн х 22%), а з 1 вересня - 1100 грн (5000 грн х 22%).

Відповідно до довідки ОК-5 позивача, заробітна плата, з якої його роботодавцями сплачувались внески протягом 2018 рік - 3 квартал 2020 року була не меншою за мінімальну заробітну плату встановлену законами України про Державний бюджет на 2018-2020 року, окрім листопада 2019 року, за який сплачено за позивача єдиний внесок від заробітної плати у сумі 3200 грн. Доказів сплати мінімального страхового внеску за листопад 2019 року за позивача суду не надано, виходячи з заробітної плати позивача в цей місяць у сумі 3200 грн за нього сплачено ЄСВ у сумі 704 грн, в той час як мінімальний страховий внесок становив 918,06 грн.

Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем доходу це період від провадження ним професійної незалежної діяльності адвоката самостійно, окрім отримання заробітної плати від роботодавців. Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Таким чином, оскільки позивач з період протягом 2018 рік - 3 квартал 2020 року мав статус застрахованої особи, і єдиний внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального (окрім листопада 2019 року), обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску в мінімальному розмірі позивачем як особою, що має право пров адити адвокатську діяльність відсутній , окрім обов`язку по сплаті 214,06 (918,06-704) грн до мінімального внеску.

З приводу твердження позивача про звільнення його від сплати єдиного внеску також з підстав проведення антитерористичної операції суд зазначає наступне.

За змістом пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ (в редакції чинній до 13.02.2020), платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Втім абзацом п`ятим підпункту «у» пункту 83 Закону України від 14.01.2020 № 440- IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13.02.2020, пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було виключено.

Таким чином, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО, був підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконанняобов`язків платника єдиного внеску в силу прямої дії пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI.

При цьому, пункт 9-4 Закону № 2464-VІ під час своєї чинності не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавав можливість на період антитерористичної операції та на час дії цього пункту (у зв`язку з його скасуванням) не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла під час розгляду зразкової справи № 812/292/18 (постанова від 06.11.2018), відступати від якого немає правових підстав.

Оскільки позивач був звільненим від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на період з 14.04.2014 до виключення пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, після виключення п. 9-4 відповідачем правомірно сформовано вимогу щодо сплати виниклої суми недоїмки. Відстрочення на той час позивачу зобов`язань зі сплати єдиного внеску на підставі пункту 9- 4 розділу VIII Закону № 2464-VI та скасування з цих підстав вимог відповідача за попередні періоди судом (рішення суду від 16.08.2019 у справі № 200/7813/19-а, від 22.09.2020 у справі № 200/6706/20-а) не свідчить про відсутність обов`язку по сплаті цих зобов`язань після втрати чинності п. 9-4.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про скасування прийнятої відповідачем вимоги від 18.11.2021 № Ф-105054-43-У на суму 35 588,74 грн - є обґрунтованими та підлягають задоволенню щодо скасування оскаржуваної вимоги в частині визначення недоїмки в сумі 35 374,68 (35 588,74-214,06) грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Отже, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідно до частин першої, третьої 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Із врахуванням часткового задоволення заявлених вимог сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 908 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог - у сумі 902,54 грн.

З огляду на викладене вище, на підставі положень закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування вимоги від 18.11.2021 № Ф-105054-43-У на суму 35 588,74 грн, - задовольнити частково.

Скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області від 18.11.2021 № Ф- 105054-43-У в частині недоїмки в сумі 35 374,68 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 902 (дев`ятсот дві) грн 54 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2021.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Головне управління ДПС у Донецькій області, код ЄДРПОУ ВП 44070187, адреса: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59.

Суддя А.С. Михайлик