Справа № 640/21351/19
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м. Київ № 640/21351/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ"

до Одеської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36б, літера А2, ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21, корпус А, ) про визнання протиправними та скасування:

- рішення про визначення коду товару від 11.07.2019 № КТ-UA-2019,

- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00436.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що товар, що ним завозився, при митному оформлені був правильно задекларований із кодом згідно УКТ ЗЕД, адже до митної декларації надані усі належним чином оформлені документи, які підтверджують обрану товарну позицію та заявлений код товару.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки код УКТ ЗЕД імпортованого позивачем товару був визначений митний орган з огляду на його технічні характеристики..

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

Згідно укладеного із Компанією Sunrise Commodities Limited (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) контракту від 30.03.2019 № 30/04 Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" придбало транспортер овочевий конвеєрний для збору кавунів, 2008 року виготовлення, бувший у використанні, виготовлений компанією Stark Engineering & Hardware PTY LTD.

У липні 2019 року на виконання умов зазначеного контракту Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" був поставлений «Транспортер конвеєрний, причіпний для збирання баштанових культур, що був у використанні, 2008 року виготовлення, в розібраному стані - 2 шт. Не містить у своєму складі передавачі або передавачі та приймачі. Торгівельна марка - Starkbilt. Виробник - Stark Engineering and Hardware PTY LTD. Країна виробництва - AU».

06.07.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" здійснюючи митне декларування поставленого товару, подало до відповідача електронну митну декларацію типу «ІМ 40 ДЕ» № UA500060/2019/020373, у якій зазначено код товару згідно УКТЗЕД - .

Проте, Волинською митницею 11.07.2019 прийнято рішення № КТ-UA-2019, якими визначено інший код товару - .

Також, було повідомлено про відмову в прийнятті митної декларації та надіслано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00436.

Відповідно до Закону України «Про митний тариф України» при ввезенні товару за кодом встановлена ставка мита у розмірі 0%, а при ввезенні товару за кодом встановлена ставка мита у розмірі 10%.

Частиною сьомою статті 69 Митного кодексу України визначено, що рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими.

З метою випуску ввезених транспортерів у вільний обіг позивачем подано на Одеську митницю ДФС митну декларацію № UA500060/2019/021835, в якій на підставі рішення Одеської митниці ДФС зазначено код товару .

Позивач, вважаючи, що прийняті рішення про визначення коду товару та про відмову у прийнятті митної декларації є протиправними, звернувся до суду з відповідним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із пунктом 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статті 67 Митного кодексу України українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев`ятий та десятий знаки цифрового коду. Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Для цілей митного оформлення класифікація товарів здійснюється згідно з вимогами УКТ ЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України "Про Митний тариф України" від 19.09.2013 № 584-VII, з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, відповідних приміток до розділів та груп, текстового опису товарних позицій та тих характеристик товару, які є визначальними для класифікації.

Пунктами 1, 2, 3, 4, 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД передбачено, що класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється за такими правилами:

1. Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил:

2. (a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного;

(b) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини. Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

3. У разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:

(a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;

(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

4. Товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються.

6. Для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.

Оскаржуваним рішенням відповідач змінив код за УКТ ЗЕД імпортованого позивачем розкидача з "" на "".

Згідно Пояснень до товарної позиції 8433 до неї включаються машини, використовувані замість ручних інструментів і призначені для механічного виконання таких операцій:

(A) Збирання сільськогосподарських культур (наприклад, збирання зернових, збирання коренеплодів, збирання фруктів, обмолот, формування в паки). До цієї товарної позиції також включаються сінокосарки або газонокосарки, а також прес-підбирачі, преси для соломи або сіна.

(B) Машини для очищення, сортування або вибраковування яєць, плодів або інших сільськогосподарських продуктів, крім обладнання товарної позиції 8437.

Зокрема, до товарної позиції 8433 відносяться самозавантажні причепи, постійно змонтовані зі збиральною технікою, для різання, подрібнювання і транспортування трави, кукурудзи (у качанах) і т.п..

Товарна позиція 8716 згідно Пояснень поширюється на групу несамохідних транспортних засобів (без механічного приводу) (крім згаданих у попередніх товарних позиціях), що мають одне колесо чи більше і які призначені для перевезення вантажів або людей. Сюди також включаються немеханічні транспортні засоби, які не обладнані колесами (наприклад, сани, спеціальні сани для пересування по дерев`яних напрямних).

Транспортні засоби цієї товарної позиції розраховані на буксирування іншими транспортними засобами (тракторами, вантажними автомобілями, автотягачами, мотоциклами, двоколісними велосипедами і т.п.), на штовхання або буксирування рукою, на штовхання ногою або є гужовим транспортом.

Зокрема, до цієї товарної позиції включаються причепи та напівпричепи.

У цій товарній позиції терміни "причепи" і "напівпричепи" означають транспортні засоби (крім мотоциклетних колясок такого типу, що призначені винятково для з`єднання з іншим транспортним засобом за допомогою спеціального тягово-зчіпного пристрою (незалежно від того, чи є він автоматичним чи ні).

Найважливішими типами причепів і напівпричепів, які входять до цієї товарної позиції, є ті, які розраховані на використання разом з автомобілями. Як правило, у причепів є одна пара коліс або більше і тягово-зчіпний пристрій, установлений на поворотних передніх колесах, які забезпечують керування цими транспортними засобами. Напівпричепи мають лише задні колеса, а їх передній кінець спирається на платформу транспортного засобу, що буксирує, з яким вони з`єднані за допомогою спеціального тягово-зчіпного пристрою.

До причепів включаються самозавантажні причепи для сільського господарства, обладнані автоматичними навантажувальними пристроями і, можливо, також пристроями для січення фуражу, кукурудзяних стебел і т.п.

До цієї товарної позиції не включаються самозавантажні причепи з постійно встановленим на них збиральним устаткуванням для скошування, січення і перевезення трав, кукурудзи і т.п. (товарна позиція 8433).

Використовуючи інформацію щодо технічних характеристик Транспортер конвеєрний, причіпний для збирання баштанових культур, що був у використанні, 2008 року виготовлення, в розібраному стані - 2 шт. Не містить у своєму складі передавачі або передавачі та приймачі. Торгівельна марка - Starkbilt. Виробник - Stark Engineering and Hardware PTY LTD. Країна виробництва - AU, судом встановлено, що збиральна машина уявляє собою одно-двовісну платформу, з перпендикулярною (відносно напрямку руху) приєднаними до неї підйомними транспортерами, що переміщують зірвану сільськогосподарську продукцію на платформу. Збиральна машина пересувається по полю вздовж рядів збирання культури за допомогою трактора. Зірвану продукцію працівники-збирачі поміщають на конвеєр, що рухається у спеціальні пристосування для зберігання та сортування.

З аналізу характеристик товару, що ввозиться, вбачається, що транспортер не може бути віднесений до товарної позиції 8716 у зв`язку з наступним.

По-перше, транспортер конвеєрний не є транспортним засобом, що призначений лише або переважно для перевезення вантажів та людей. Функціональне призначення транспортера - для збирання баштанових культур у ящики.

У Поясненнях УКТ ЗЕД до товарної позиції 8716 чітко зазначено, що агрегати, призначення яких визначається устаткуванням або пристроями, що до них входять, до товарної позиції 8716 не включаються.

По друге, транспортер не може бути допущений до участі в дорожньому русі внаслідок нестандартних габаритів, а отже спірний товар не є транспортним засобом.

Враховуючи, що спірний товар має лише одне функціональне призначення та не придатний для виконання інших робіт, суд дійшов висновку, що призначення спірного товару визначено саме його устаткуванням.

Відтак за відсутності функцій (саморозвантаження, рухомої підлоги, неможливості використання для інших цілей, перевезення вантажу), при яких можливо б було віднести даний розкидач до причепів та напівпричепів, інших несамохідних транспортних засобів, їх частин із саморозвантаженням, для використання у сільському господарстві, митний орган дійшов помилкового висновку про визначення коду УКТ ЗЕД .

Що стосується розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з Одеської міської митниці ДФС витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 23 000,00 грн.

Обґрунтовуючи зазначену вимогу, позивач посилається на витрати, здійснені ним з метою отримання висновку експертного дослідження за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 15.10.2019, складеного судовим експертом Чередніченком Павлом Васильовичем.

Згідно з платіжним доручення від 04.10.2019 № 7740 вартість проведеного дослідження становить 23 000,00 грн.

Статтею 137 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

У відповідності до приписів статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами першою, сьомою-дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, вищевказане свідчить про те, що у випадку задоволення позову стягненню підлягають не усі витрати позивача, а лише ті, що були пов`язані з розглядом справи.

Оцінюючи доводи позивача щодо стягнення з відповідача витрат на проведення експертного дослідження, суд вважає їх необґрунтованими та зазначає, що судовий експерт при підготовці висновку користувався тими ж самими документами, що були додані позивачем до матеріалів справи. При цьому, з висновку експерта не вбачається, що ним проводились будь-які дії щодо додаткового вивчення технічних, фізичних, споживчих характеристик товару, технології виробництва, хімічного складу, матеріалу, з якого виготовлено товар, його призначення, функції, принципу дії, ступіню обробки, комплектності та інше. Фактично, висновок експерта стосувався застосування тієї чи іншої товарної позиції з огляду на неоднозначне тлумачення сторонами у справі пояснень щодо відповідних товарних позицій. Отже, враховуючи, що висновок експерта стосувався проблем тлумачення пояснень до товарних позицій УКТ ЗЕД, а не додаткового вивчення товару з метою з`ясування його якостей, які були невідомі суду та сторонам у справі, суд вважає, що у даному випадку проведення експертизи було недоцільним.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Частинами третьою-п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем не надано суду відповідного документа, що свідчить про оплату витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36б, літера А2, ) до Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21, корпус А, ) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про визначення коду товару від 11.07.2019 № КТ-UA-2019.

3. Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС № UA500060/2019/00436.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС судовий збір у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 00 копійок.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов