Справа № 640/27121/21
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

05 жовтня 2021 року м. Київ № 640/27121/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі.

за позовомПриватного акціонерного товариства «Київміськбуд-1»
до проГоловного управління ДПС у м. Києві визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Київміськбуд-1» (, адреса місцезнаходження: 04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 16-Д, корп. «А») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2021 за даним адміністративним позовом відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Від позивача до суду також надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

- зупинити дію рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу до набрання судовим рішенням у справі законної сили;

- заборонити ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011) видавати інкасові доручення та вчиняти дії щодо пред`явлення інкасових доручень (розпоряджень) банкам, які обслуговують рахунки ПрАТ «Київміськбуд-1» про стягнення з поточного рахунку ПрАТ «Київміськбуд-1» на підставі рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35 до набрання судовим рішенням у справі законної сили;

- заборонити та зупинити стягнення (списання) коштів з рахунків ПрАТ «Київміськбуд-1» у банках, які обслуговують рахунки ПрАТ «Київміськбуд-1», на підставі рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35 до набрання судовим рішенням у справі законної сили.

В обґрунтування поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову представник позивача зазначив, що ГУ ДПС у м. Києві в порядку абз. 2 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України було прийнято рішення від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу. У силу норм чинного законодавства вказане рішення контролюючого органу є підставою для безспірного стягнення за інкасовими дорученнями коштів з рахунків ПрАТ «Київміськбуд-1» у банках.

Разом з тим, ПрАТ «Київміськбуд-1» не погоджуючись із правомірністю та обґрунтованістю вказаного рішення контролюючого органу (зокрема, в частині відсутності законних підстав для його прийняття рішення) оскаржило таке рішення до суду, шляхом подання відповідної позовної заяви. З огляду на наведене та враховуючи те, що оскарження рішення контролюючого органу про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу не зупиняє його виконання, позивач просив суд забезпечити поданий ним позов.

Додатково представник позивача зазначив, що невжиття заявлених заходів забезпечення може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, оскільки у випадку задоволення позову товариству доведеться докласти значних зусиль для повернення безпідставно стягнутих коштів. Одночасно позивач звернув увагу суду на те, що забезпечення позовної заяви ПрАТ «Київміськбуд-1» не створює для нього умов для ухилення від сплати податків.

Розглядаючи дану заяву суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу норм ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, ч. 2 цієї ж статті Кодексу передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 КАС України).

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд також звертає увагу, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Зазначені в ст. 150 КАС України підстави забезпечення позову є оціночними, а тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності учасників справи.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення ускладнення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуальної рівності.

Крім того, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів - в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічні правові висновки зазначено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі № 640/2326/19.

Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

За змістом позовної заяви підставою для звернення позивача до суду є протиправне, за твердженням позивача, рішення суб`єкта владних повноважень про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу. При цьому, у силу норм чинного законодавства вказане рішення контролюючого органу є підставою для безспірного стягнення за інкасовими дорученнями коштів з рахунків ПрАТ «Київміськбуд-1» у банках.

Як вбачається зі змісту рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу (копія такого наявна у матеріалах позовної заяви ПрАТ «Київміськбуд-1» вх. №640/27121/21), таке рішення винесене заступником начальника Головного управління відповідно до п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України.

У свою чергу, нормами п. 95.1 і 95.2 ст.95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Так, за змістом п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

У такому випадку контролюючий орган має звернутися до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з п. 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

При цьому, в силу приписів абз. 2 - 4 п. 95.5 ст. 95 цього ж Кодексу у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.

Правовий аналіз наведених норм п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України дає суду підстави для наступних висновків.

Основними умовами застосування цього законодавчого положення є одночасно: наявність у платника податків податкового боргу, що виник внаслідок несплати самостійно задекларованого платником податків податкового та/або грошового зобов`язання шляхом подання податкової звітності (податкової декларації або податкового розрахунку); сума такого боргу має перевищувати 5 млн. грн.; відсутність зобов`язань держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

Виходячи з вимог податкового законодавства, самостійно зазначені платником податків у податковій звітності податкові зобов`язання вважаються узгодженими і не підлягають оскарженню, а тому підлягають лише безумовному виконанню шляхом сплати у повному обсязі і в установлені строки.

Нормами абз. 2 - 4 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України передбачено окремо спрощену процедуру стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за визначеними і задекларованими платником податків податковими зобов`язаннями. Так, стягнення коштів за вказаною процедурою здійснюється за рахунок як готівки, що належить платнику податків, так і безготівкових коштів такого платника податків, які знаходяться на рахунках у банках, що обслуговують такого платника. При цьому, єдиним достатнім документом для такого стягнення визначено рішення керівника контролюючого органу, яке приймається у безспірному порядку.

Загальні засади списання банком коштів з рахунків платників податків/суб`єктів господарювання за ініціативою органу ДПС (органу стягнення) встановлено главою 11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22.

Зокрема, відповідно до п.п. 11.2, 11.4 гл. 11 зазначеної Інструкції визначено, що стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 11.1 глави 11 цієї Інструкції, в т.ч.: з рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України).

Стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) на паперовому носії за формою, наведеною в додатку 8 до цієї Інструкції, або створює його в електронній формі. У реквізиті «Призначення платежу» інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу. П

При цьому, рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Згідно з п. 11.6 гл. 11 Інструкції банк платника приймає до виконання інкасове доручення (розпорядження) стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника.

Таким чином, рішення контролюючого органу, прийнятті ним в порядку п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України мають силу документу, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (в т.ч. стягнення коштів з рахунків платника податків у банках).

У контексті з наведеним суд враховує те, що у відповідності до ч. 4 ст. 150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Все вказане вище у сукупності свідчить про те, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, посилаючись на протиправність оскаржуваного ним рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

Необхідно також акцентувати увагу на тому, що заходи забезпечення адміністративного позову мають бути співмірними заявленим позовним вимогам. У даному випадку співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків зупинення дії оскаржуваного рішення.

У той же час, ЄСПЛ у своїй практиці (наприклад, справа Будров проти Росії, Immobiliare Saffy v.Italy ) зазначає, що право на звернення до суду, гарантоване ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система країн-учасниць Конвенції не передбачала б захисту права на виконання судового рішення. І саме інститут забезпечення позову захищає сторону, яка зазнала збитків та звернулась до суду, від невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи представника позивача на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та оцінивши наведені ним обставини, що слугували підставами для звернення до суду з такою заявою, суд вважає їх достатньо обґрунтованими, та, як наслідок, вбачає наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у наступний спосіб: зупинення стягнення на підставі рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу та заборони відповідачу вчиняти дії щодо видачі інкасових доручень з метою реалізації вказаного оспорюваного рішення,- до набрання законної сили рішенням суду у даній справі. На переконання суду, невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, слід зазначити, що вжиття заходів забезпечення позову за результатами розгляду поданої заяви не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття заходів забезпечення позову, у даному випадку, суд вважає вимушеним заходом, оскільки, як уже зазначено у даному судовому рішенні, невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У контексті наведеного суд зазначає, що визначений даною ухвалою суду спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. При цьому, правомірність оскаржуваного рішення буде перевірена за наслідками розгляду по суті адміністративної справи.

Що стосується вимоги позивача про забезпечення позову, шляхом заборони та зупинення стягнення (списання) коштів з рахунків позивача у банках, які обслуговують рахунки позивача на підставі рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35, то суд дійшов висновку про її необґрунтованість, оскільки забезпечення позову у спосіб затверджений судом у даному випадку є достатнім для захисту прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, шляхом подання відповідного позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Київміськбуд-1» про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Зупинити стягнення на підставі рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу, - до набрання судовим рішенням у справі №640/27121/21 законної сили.

3. Заборонити Головному управлінню ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011) видавати інкасові доручення та вчиняти дії щодо пред`явлення таких інкасових доручень (розпоряджень) банкам, які обслуговують рахунки Приватного акціонерного товариства «Київміськбуд-1», на підставі та на виконання рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 13.09.2021 №5/26-15-13-02-35, - до набрання судовим рішенням у справі №640/27121/21 законної сили.

4. В решті заяви відмовити.

5. Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є Приватне акціонерне товариство «Київміськбуд-1» (, адреса місцезнаходження: 04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 16-Д, корп. «А»).

Боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. а також не перешкоджає подальшому розгляду справи по суті.

Суддя Т.О. Скочок