Справа № 620/8510/21
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року Чернігів Справа № 620/8510/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання неправомірними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2021 №151 відповідно до якого з 25.06.2021 позивачу припинено виплату грошового забезпечення;

- визнати неправомірним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2021 №152 в частині виплати позивачу основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження військової служби, премії за особистий внесок у загальні результати служби, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) по 24.06.2021;

- визнати неправомірним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2021 №152 в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 календарних років служби у Збройних Силах України;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за червень 2021 року та індексацію грошового забезпечення по 29.06.2021 включно з урахуванням раніше виплаченої суми;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 23 календарних роки військової служби у Збройних Силах України з урахуванням раніше виплаченої суми за 20 календарних років військової служби.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що право на зарахування до загального строку військової служби часу навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 19 серпня 1996 року по 12 лютого 1999 року, тривалістю 2 роки 9 місяців та 23 дні, було встановлено постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2009 року у справі № 2а-9896/2570, а тому не зарахування до загального строку військової служби часу навчання при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні є протиправним. Також зазначає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Таким чином, за час військової служби повинно виплачуватись грошове забезпечення. Нормами законодавства не передбачено проходження військовослужбовцем військової служби та виконання ним обов`язків військової служби без отримання взамін відповідної винагороди - грошового забезпечення. Відповідач, знаючи про день закінчення контракту про проходження військової служби, своїх обов`язків та норм законодавства не дотримався, здачу посади та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не пізніше дня закінчення строку контракту не забезпечив, у зв`язку з чим повинен був виплатити грошове забезпечення не по 24 червня 2021 року, а по 29 червня 2021 року (день виключення зі списків особового складу) включно.

Суд ухвалою від 09.08.2021 відкрив провадження у справі та призначев її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також встановлено відповідачам 15-дений строк з дня вручення вказаної ухвали для надання відзиву на позов.

У встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, відповідачі подали відзив на позов, в якому просили відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на не обгрунтованість позовних вимог. Зазначили, що строк ліцей не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому відсутні підстави для зарахуваня періоду навчання до загального строку військової служби. Також зазначили, що позивач з 01.06.2021 по 26.06.2021 перебував у відпустці, а тому 27.06.2021 повинен був з`явитися до військової частини. Проте, 27.06 та 28.06 є вихідними днями, і саме тому позивачу було виплачено грошове забезпечення по 26.06.2021.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній не погоджується з доводами відповідачів та вказує на безпідставності доводів відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2021 № 152, у зв`язку зі звільненням з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту, з 29 червня 2021 року був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При виключенні позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу було виплачено грошове забезпечення лише по 24 червня 2021 року. Таким чином, на думку позивача, за 25 - 29 червня 2021 року йому мають виплатити грошове забезпечення, оскільки відповідно до абзацу 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі - Положення № 1153) особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Також, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 календарних років служби у Збройних Силах України.

В той же час, позивач зазначає, що його вислуга років становить 23 роки 10 місяців.

Такі дії відповідачів позивач вважає протиправними, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на наступне.

19.08.1996 позивач був зарахований на навчання до Чернігівського лілею з посиленою військово-фізичною підготовкою.

12.06.1999 закінчив навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою.

14.07.2000 розпочав навчання у Харківському інституті танкових військ по закінченні якого отримав військове звання лейтенант.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п. 2 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260), у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Відповідно до п. 8 розділу XXXII Порядку № 260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393).

Відповідно до п. 1 (абз. 1, 2) Постанови № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються військова служба в Збройних Силах.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.07.2009 у справі № 2а-9896/2570 час навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою зараховано у загальний строк військової служби та строк безперервної служби в Збройних Силах України.

Таким чином, час навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 19.08.1996 по 12.02.1999, тривалістю 2 роки 9 місяців та 23 дні внесений у п. 9 «Проходження, військової служби у Збройних Силах України» послужного списку та фактично є строком проходження військової служби у Збройних Силах, а відтак, одноразова грошова допомога в разі звільнення з військової служби, яка передбачена розділом XXXII Порядку № 260 повинна була бути виплачена з урахуванням зазначеного часу навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, за 23 роки військової служби у Збройних Силах.

Право позивача на зарахування до загального строку військової служби часу навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 19 серпня 1996 року по 12 лютого 1999 року, тривалістю 2 роки 9 місяців та 23 дні, було встановлено постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.07.2009 у справі № 2а-9896/2570.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 7 Закону України «Про судоустрій і статус судців» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в сущі, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішеньдля інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Res judicata - вирішена справа (res judicata pro veritate habetur! - судове рішення слід визначати за істину) означає остаточність рішення суду, яке набрало чинності і не може бути переглянуте. Принцип res judicata визнано на міжнародному рівні та зафіксовано, в тому числі, у п.1 ст. 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принцип остаточності рішення є складовою частиною верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими І непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п. 51, 52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п. 31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п. 61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Виходячи з вищевикладеного, відповідач на даний час не може не брати до уваги постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.07.2009 у справі № 2а-9896/2570 та приймати рішення (вчиняти дії) які суперечать вказаній постанові, посилаючись на те, що рішеннями судів у інших справах, до яких позивач не має відношення і які не змінюють та не скасовують постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2009 року у справі № 2а-9896/2570, робити висновок про те, що навчання в ліцеї не враховується в строк військової служби.

Виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 календарних років військової служби без врахування строку навчання позивача в ліцеї порушує принцип належного урядування, а відтак і права та законні інтереси позивача.

Так, відповідно до рішення ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01,2012 року) державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до постанови ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, винесена 28 травня 2020 року у справі № 826/17201/17 суб`єкт владних повноважень не може обгрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документів, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обгрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині, а отже наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2021 №152 в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 календарних років служби у Збройних Силах України належить визнати неправомірним та скасувати і зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 23 календарних роки військової служби у Збройних Силах України з урахуванням раніше виплаченої суми за 20 календарних років військової служби.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 152 позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 29 червня 2021 року.

Однак, наказом № 152 та грошовим атестатом від 29 червня 2021 року № 1023 зазначено про виплату мені як основних так і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та індексації до 24 червня. 2021 року.

В пункті 13 «Інші відмітки» грошового атестату зазначено: «згідно наказу командира військової частини А 4583 N» 151 від 25.06.2021 року з 25 червня 2021 року припинено виплату грошового забезпечення у зв`язку із закінченням строку контракту».

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі - Положення № 1153) особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до п. 237 Положення № 1153 у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до пунктів 3, 11 о контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України контракт був укладений на 2 роки та набирав чинності з 25 червня 2019 року.

В той же час, абз. 6 ч.1 Розділу 31 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Зазначене положення Порядку є спеціальним по відношенню до норм Положення № 1153 та має застосовуватися у спірних правовідносинах, оскільки саме ним визначено порядок виплати грошового забезпечення у випадку звільнення військовослужюовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Таким чином, грошове забезпечення позивачу мало виплачуватися до 24.06.2021 (закінчення строку контракту), про що зазначено і в оскаржуваному наказі від 25.06.2021 №151.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2021 №129 позивач перебував у відпустці з 01.06.2021 по 26.06.2021.

За приписами ч.16 ст.10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відкликання військовослужбовців із щорічних основних відпусток дозволяється лише у разі оголошення мобілізації, введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, а в інших випадках - за рішенням Міністра оборони України, керівників центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівників правоохоронних органів та керівників розвідувальних органів України, їх заступників та начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, а також командувачів відповідних військових формувань, які за посадою не є керівниками центральних органів виконавчої влади.

У разі відкликання військовослужбовця із щорічної основної відпустки невикористана її частина надається йому, як правило, в поточному році. Якщо невикористана частина відпустки становить 10 календарних днів і більше, військовослужбовцю оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України, але не далі пункту перебування, з якого його було відкликано.

З наведеного слідує, що підстави для відкликання позивача з відпустки були відсутні. При цьому, 27.06. та 28.06 були святковими днями, а отже позивача було виключено зі списків особового складу в перший робочий день 29.06.2021, а виплату грошового забезпечення припинено в день закінчення строку контракту. Доказів перебування позивача на службі в зазначені дні, ним не надано.

З огляду на вказане, суд не знаходить підстав для скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2021 №151 відповідно до якого з 25.06.2021 позивачу припинено виплату грошового забезпечення та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2021 №152 в частині виплати позивачу основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження військової служби, премії за особистий внесок у загальні результати служби, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) по 24.06.2021.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання неправомірними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 72-74, 77, 132, 134,139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання неправомірними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2021 №152 в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 календарних років служби у Збройних Силах України.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 23 календарних роки військової служби у Збройних Силах України з урахуванням раніше виплаченої суми за 20 календарних років військової служби.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач - 1 - Військова частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )
Відповідач -2 - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повне рішення суду складено 07.10.2021.

Суддя Л.О. Житняк