Справа № 380/8662/21
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8662/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача при звільненні невиплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 56963,42 грн згідно з Довідкою № 24 від 29.04.2021;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 56963,42 грн згідно з Довідкою № 24 від 29.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що на день звільнення з військової служби йому не виплачено компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, якою затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відповідач позов не визнає. Правова позиція відповідача викладена у відзиві, у якому представник відповідача покликається на те, що грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно позивачу виплачено не було у зв`язку з відсутністю фінансування.

Стосовно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити, що ухвалою від 24.06.2021 суддя відкрила спрощене позовне провадження, справу вирішила розглядати без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по стройовій частині від 29.04.2021 № 92 припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення 29.04.2021 старшого прапорщика ОСОБА_1 .

У вказаному наказі визначено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 56963,42 грн.

29.04.2021 начальником речової служби військової частини №3002 складено довідку №24 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , відповідно до якої вартість неотриманого позивачем під час проходження служби речового майна складає 56963,42 грн.

При звільненні зі служби позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна виплачено не було, що визнає відповідач у письмовому відзиві.

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи цей спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII). Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначає Закон України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 №876-VII (далі - Закон №876-VII). Відповідно до частини третьої статті 20 Закон №876-VII норми забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України військовою формою одягу, спеціальним одягом, взуттям та спорядженням, а також іншими предметами речового майна визначаються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону №876-VII військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII). В статті 9 цього Закону закріплено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з статтею 91 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок №178). Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з пунктом 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008). Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу Президента постановлено поширити дію Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та статті 2 цього Указу на військовослужбовців Національної гвардії України.

Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008:

- надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання (абзац перший);

- особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій).

При звільненні з військової служби позивачу нарахована грошова компенсація в сумі 56963,42 грн вартості належного йому, проте не виданого під час проходження служби речового майна.

Норми пункту 242 Положення №1153/2008 визначають, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідач порушив норми Порядку №178 та Положення №1153/2008, оскільки станом на дату виключення позивача зі списків особового складу частини не виплатив йому грошову компенсацію за речове майно. Відповідач не надав відповідних доказів того, що позивачу відповідно до довідки №24 від 29.04.2021 про вартість речового майна, що належить до видачі, виплачена компенсація в сумі 56963,42 грн.

При цьому, суд не погоджується з посиланням відповідача на відсутність достатнього фінансування як на підставу для невиплати цієї заборгованості, оскільки як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Кечко проти України", "Сук проти України").

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті під час звільнення позивача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому належним та ефективним способом відновлення прав позивача є стягнення з відповідача суми заборгованості.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 908,00 грн. З огляду на судове рішення про задоволення позову, сплачений за подання цього позову судовий збір в сумі 908,00 грн підлягає стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн. Позивач надав суду такі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу: договір про надання правової допомоги №358 від 17.05.2021, укладений між адвокатом Гірник Оксаною Олегівною та Молчаном Андрієм Романовичем, додаток №1 від 17.05.2021 до Договору про надання правової допомоги №358 від 17.05.2021, ордер про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Львівському окружному адміністративному суді на підставі зазначеного договору адвокатом Гірник О.О., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Гірник О.О. серія ЛВ №000954 від 18.04.2018, акт приймання передачі наданих послуг від 25.05.2021.

Відповідач вважає розмір понесених витрат на правову допомогу в заявленій сумі неспівмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Відповідач вказує, що справа є незначної складності, провадження здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач зазначає, що адвокат Гірник О.О. надано послуги на представлення інтересів позивачів у понад 15 аналогічних/однотипних справ із заявленими позовами щодо стягнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. З огляду на однотипність цих позовів написання позовної заяви не потребує значного часу, а вартість послуг в розмірі 2500 грн. є надто завищеною та не співмірною зі складністю справи. Вважає, що позивач є сам обрав спосіб реалізації свого права шляхом оплати витрат на правничу допомогу, хоч є учасником бойових дії та міг скористатись безоплатною правовою допомогою.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується такими нормативними положеннями.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною четвертою статті 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 4.1. договору про надання правової допомоги №358 від 17.05.2021, укладеного між адвокатом Гірник Оксаною Олегівною та Молчаном Андрієм Романовичем, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього Договору.

Згідно з п. 1 акту приймання передачі наданих послуг від 25.05.2021, адвокат з 17.05.2021 по 25.05.2021 надав клієнту юридичні послуги відповідно Договору про надання правової допомоги від 17.05.2021 № 358, а замовник прийняв надані послуги.

Відповідно до п. 2 акту приймання передачі наданих послуг від 25.05.2021 вартість послуг за вказаний у п. 1 цього акту період становить 2500,00 грн, яка складається з: вартості однієї консультації з клієнтом, у процесі якої узгоджена правова позиція 500 грн; вартості визначення та аналізу чинного законодавства, судової практики щодо порядку виплати компенсації військовослужбовцям за невикористане речове майно 500 грн; вартості написання позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду про стягнення компенсації вартості за неотримане речове майно 1500 грн. Всього до сплати 2500,00 гн.

Оцінюючи характер наданої адвокатом правової допомоги відповідно до згаданого акт приймання-передачі наданих послуг суд зауважує, що такий не містить вказівки на витрачений адвокатом час та його обґрунтування (щодо узгодження правової позиції, вивчення/аналізу чинного законодавства, судової практики, підготовки/написання позовної заяви). Тому суд дійшов висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі 2500,00 грн не підтверджується та є завищеним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому підлягає зменшенню до 1000,00 грн, що, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI розділу VI Прикінцеві положення, пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 56 963 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 42 копійки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 56 963 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 42 копійки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахування положення п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (79060, м. Львів, вул. Княгині Ольги, 105; )

Суддя Сидор Н.Т.