Справа № 360/4156/21
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4156/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

-визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

-зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 18.07.2020, здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених коштів;

-стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн (а.с.1-8).

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з 27.05.2002 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 17.07.2020 в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області. Позивач є учасником бойових дій. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 10 липня 2020 року № 760 о/с звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Петропавлівського відділення поліції Станично-Луганського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, з 17.07.2020, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 20 років 00 місяців, 13 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 11 років 09 місяців 22 дні. Наказом ГУНП в Луганській області від 24.11.2020 № 1346 о/с було внесені часткові зміни до пункту наказу ГУНП в Луганській області від 10.07.2020 № 760 о/с, за яким ОСОБА_1 встановили вислугу років на день звільнення у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 16 років 01 місяць 01 день. Наказом ГУНП в Луганській області від 15.02.2021 № 87 о/с було внесені зміни до пункту наказу ГУНП в Луганській області від 10.07.2020 № 760 о/с,в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, за яким встановлена вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні: 20 років 00 місяців 14 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 16 років 01 місяців 01 дні, страховий стаж: 05 років 03 місяці 21 день, загальний трудовий стаж: 25 років 04 місяці 04 дні. Вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення з Національної поліції у пільговому обчисленні (з урахуванням календарної вислуги) складає 36 років 01 місяців 14 днів. З 18.07.2020 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ по лінії Національної поліції України. Пенсію ОСОБА_1 призначено відповідно до п.«б» статті 12 Закону №2262-ХІІ та обчислено відповідно до п. «б» статті 13 цього закону, а саме у розмірі 50% сум грошового забезпечення за страховий стаж 25 років. 08.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області із заявою про переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки вислуга його років для призначення пенсії на день звільнення (17.07.2020) у пільговому обчисленні становить 36 роки 01 місяці 14 днів, що, як вважає позивач, є достатньою підставою для набуття ним права на вказаний вид пенсії. У переведенні на вказаний вид пенсії позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що його вислуга років на день звільнення зі служби у календарному обчисленні складає лише 20 років 00 місяців 14 днів (рішення від 09 червня 2021 року № 120). При цьому відповідач в своєму рішенні відмовив ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за вислугу років призначену відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ на пенсію за вислугу років відповідно по пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, у зв`язку з відсутністю календарної вислуги років 24 календарних років та 6 місяців і більше.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби з 21.08.2014 по 30.04.2018, протягом якого він брав участь в антитерористичній операції, та з 01.05.2018 по 17.07.2020, протягом якого він брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення один місяць служби за три місяці протиправними та такими, що порушують конституційні права. На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

Відповідач до канцелярії суду через відділ діловодства та обліку звернення громадян 30.08.2021 за вхідним реєстраційним номером 28806/2021 надав відзив на позовну заяву (а.с.70-73), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ. 08.06.2021 позивач звернувся до відповідача з завою при призначення йому пенсії за вислугу років згідно п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ. За розглядом особистої заяви від 08.06.2021 Управлінням винесено рішення від 09.06.2021 №120 про відмову в переведенні з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до п. «б» ст.12 Закону № 2262-ХІІ на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ. Відповідач вказав, що згідно подання про призначення ОСОБА_1 від 09.03.2021 календарна вислуга років позивача становить 20 років 00 місяців 13 днів, що є недостатньою умовою для призначення пенсії за вислугу років у відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Таким чином, відповідач вважає, що наявної у позивача вислуги років не достатньо для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ. Управління також вважає, що розмір витрат на правничу допомогу не є спів мірним із складністю справи. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.43-44).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ), має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 15.08.2018 № (а.с.9-11,12).

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 28.04.2015 № 1/І/ХІІІ/22 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій, що також підтверджено посвідченням НОМЕР_2 від 11.06.2015 (а.с.13,14).

Згідно з витягом з наказу від 10.07.2020 № 760 о/с (по особовому складу), відповідно до Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Петропавлівського відділення поліції Станично-Луганського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 2 (через хворобу), з 17.07.2020, з вислугою років на звільнення у календарному обчисленні: 20 років 00 місяців 14 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 11 років 09 місяців 22 дні, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 20 років, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 23 діб, встановивши відсоток премії за липень 2020 року 52,43% (а.с.17).

24.11.2020 наказом № 1346 о/с внесено зміни в наказ від 10.07.2020 № 760 о/с, а саме вважати звільненим ОСОБА_1 з вислугою років на день звільнення у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 16 років 01 місяць 01 день (а.с.18).

15.02.2021 наказом №87 о/с пункт наказу ГУНП в Луганській області від 10.07.2020 №760 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції викладено в наступній редакції: «майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Петропавлівського відділення поліції Станично-Луганського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 2 (через хворобу), з 17.07.2020, з вислугою років на звільнення у календарному обчисленні: 20 років 00 місяців 13 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 16 років 01 місяців 01 дні, страховий стаж: 05 років 03 місяця 21 день, загальний трудовий стаж: 25 років 04 місяця 04 дні, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 20 років, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 23 діб, встановивши відсоток премії за липень 2020 року 52,43% (а.с.19).

22.03.2021 позивач звернувся до ГУ НП у Луганській області з заявою, в якій просив оформити та направити необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с.20-22).

На вищевказане заяву відповідачем надано відповідь від 14.04.2021 №188/111/58-2021, в якій вказав, що у ГУ НП у Луганській області не має підстав для повторного направлення документів про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки такі документи вже направлені в органи ПФУ та пенсія вже призначена за вислугу років (а.с.23-24).

12.05.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив перевести на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 17.07.2020 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених коштів, оскільки вислуга років для призначення пенсії на день звільнення (17.07.2020) у пільговому обчисленні становить 36 років 1 місяць 15 днів, що є достатньою підставою для набуття права на вказаний вид пенсії (а.с.25-27).

На заяву від 12.05.2021 відповідач надав відповідь від 27.05.2021 №1873-1968/К-02/8-1200/21, в якій вказав, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» по лінії Національної поліції України з 18.07.2020. Пенсію ОСОБА_1 призначено відповідно до п. «б» ст.12 Закону № 2262-ХІІ ОСОБА_1 та обчислено відповідно до п. «б» ст.13 Закону, а саме у розмірі 50% сум грошового забезпечення за страховий стаж 25 років (а.с.28).

08.06.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою, в якій просив перерахувати пенсію за вислугу років з п. «б» ст.12 Закону № 2262-ХІІ на п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ з урахуванням пільгового стажу (а.с.68).

09.06.2021 відповідачем винесено рішення №120 ( ОСОБА_1 ) в яких зазначив, що згідно документів календарна вислуга років ОСОБА_1 на момент звільнення зі служби (17.07.2020) складає 20 років 00 місяців 13 днів. Таким чином, вказаним рішенням відмовлено ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до п. «б» ст.12 Закону № 2262-ХІІ на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з відсутністю календарної вислуги років 24 календарних роки та 6 місяців і більше (а.с.29).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в тому числі в службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На підставі системного аналізу зазначених положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суд дійшов висновку, що при обчисленні вислуги років необхідної для призначення пенсії відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ необхідно керуватися постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, якою затверджено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі - Постанова № 393).

Згідно з п.1 Постанови № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.

Щодо календарної вислуги років.

Статтею 1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Таким чином, Закон №2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

В свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Відповідно до п.п. «а» п.3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зокрема п. «а» ст.12 визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 25 календарних років і більше. В свою чергу, положеннями ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ та Постановою № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ та Постанови № 393.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі №750/9775/16-а.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що аналіз норм Закону № 2262-XII у взаємозв`язку з нормами постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон № 2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою № 393.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд у вказаному рішенні зазначив, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Суд також звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

За наслідками розгляду справи № 480/4241/18 Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зробив наступні правові висновки, викладені в постанові від 14 квітня 2021 року:

1.В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

2.Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки на час звільнення зі служби позивач окрім календарної вислуги, мав і пільгову, яка була обрахована без урахування вислуги в календарному обчисленні, і не була прийнята до уваги під час призначення пенсії, тому суд дійшов висновку, що час служби в пільговому обчисленні 16 років 01 місяців 01 днів (а.с.19) повинні враховуватись при переведенні позивача з пенсії за вислугу років, призначеної згідно пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ .

У зв`язку з цим вислуга років ОСОБА_1 , з урахуванням часу служби, що підлягає зарахуванню на пільгових умовах становить більше 25 календарних років, а тому позивач має право на переведення з пенсії призначеної згідно пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Тобто, відповідач дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача необхідного стажу для переведення його на пенсію за вислугою років згідно із п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та безпідставно відмовив позивачу у переведенні із пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до пункту «б» ст. 12 Закону № 2262, на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону № 2262, тим самим допустив порушення прав позивача.

Щодо способу захисту порушених прав позивача суд зазначає наступне.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1).

Так, пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Абзацом першим пункту 4 Порядку № 3-1 визначено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення (абзац перший пункту 6 Порядку № 3-1).

Пунктом 14 Порядку № 3-1 визначено:

Орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою;

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів;

Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (додаток 3);

Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4).

Згідно з пунктом 16 Порядку № 3-1 при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (пункт 17 Порядку № 3-1).

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 09 червня 2021 року № 120 ( ОСОБА_1 ), яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до пункту «б» статті 12 Закону №2262 на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області перевести з 08 червня 2021 року ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до пункту «б» статті 12 Закону №2262, на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262 на підставі заяви від 08 червня 2021 року та здійснити перерахунок і виплату пенсії за вислугу років з урахуванням фактично сплачених сум.

Саме такий спосіб є достатнім, необхідним та ефективним, оскільки в даному випадку діє заявочний принцип, тобто дата, з якої буде проведено переведення та перерахунок, залежить не від дати, коли виникло право на перерахунок, а від дати, коли особа звернулась до Пенсійного фонду за таким перерахунком. З заявою про переведення на інший пункт пенсії за вислугу років позивач звернувся саме 08.06.2021, про що свідчать матеріали справи. Крім того, первинне призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону №2262, позивач не оскаржив.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з обранням належного способу захисту порушених прав.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":

-договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1);

-гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, наданої при подачі адміністративного позову, представником позивача надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 036/21 від 22.03.2021 та додатку № 1 до вказаного договору (а.с.31-35,36-37), акт здавання-приймання наданих послуг за договором № 036/21 від 04.08.2021 та прибутковий косовий ордер № 036 від 22.03.2021 (а.с.38,39).

Згідно з актом здавання-приймання наданих послуг № 036/21 від 04.08.2021, здійснено:

-усна консультація склала 150,00 грн;

-аналіз та вивчення документів 150 грн;

-аналіз аналогічної судової практики 300,00 грн;

-складання позовної заяви 1800,00 грн;

-складання документів (адвокатські запити до ГУНП в Луганській області, ПФУ в Луганській області) 600,00 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі "East/West Aliance Limited" проти України"), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Суд звертає увагу, що представником позивача включено до складу правничої допомоги, зокрема, складання документів (заяви до ГУНП в Луганській області, ПФУ в Луганській області) 600,00 грн, при цьому подання цих документів до вказаних вище установ взагалі є недоречними при виникнених спірних правовідносин.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта (постанови Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, від 18.03.2021 у справі № 520/4012/19, від 23.04.2021 у справі № 521/15516/19, від 14.06.2021 у справі № 826/13244/16).

Суд також враховую позицію Верховного Суду викладену у постанові від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18.

З огляду на викладене, з урахуванням практики Верховного Суду, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2400,00 грн (складання позовної заяви 1800 грн, надання усної консультації - 150 грн, аналіз та вивчення документів 150 грн, аналіз аналогічної судової практики 300 грн).

Питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до вимог статті 139 КАС України, судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ Про судовий збір від сплати судового збору звільнений.

З огляду на викладене, на підставі статей 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 09.06.2021 за № 120 «Про відмову у перерахунку пенсії» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Шевченка, буд.9) перевести з 08 червня 2021 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) з пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та здійснити перерахунок і виплату пенсії за вислугу років з урахуванням фактично сплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Шевченка, буд.9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова