Справа № 380/13458/21
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 жовтня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Кухар Н.А., розглянувши у письмовому провадженні питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся в суд з позовом до Апарату Верховної Ради України (01008, м. Київ, вул. Грушевського,5) про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи з 01 березня 2013 року по 27 листопада 2014 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи з 01 березня 2013 року по 27 листопада 2014 року;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки з 27 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши питання про закриття провадження та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Апарату Верховної Ради України від 21 травня 2021 року №20-17/470 ОСОБА_1 з 01 березня 2013 року по 27 листопада 2014 року працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України Верховної Ради України сьомого скликання ОСОБА_2 без поширення дії Закону «Про державну службу».

Отже, у спірний період позивач працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України Верховної Ради України без поширення дії Закону України «Про державну службу».

Частиною 1 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до частини 3 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів міських рад.

Помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Помічник-консультант народного депутата звільняється з попереднього місця роботи в порядку переведення в зазначений у його заяві і поданні народного депутата строк.

Народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов`язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів.

Згідно з частиною шостою статті 1.1 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року №379/95-ВР (далі - Положення), помічники-консультанти народного депутата України, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, але не є державними службовцями, також можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Частина сьома статті 1.1 Положення визначає, що помічник-консультант народного депутата України у своїй роботі керується Конституцією України, законодавством України, а також цим Положенням.

Відповідно до вказаного Положення на помічників-консультантів народного депутата України, які прикріплені для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України, поширюється дія розділів III, VI та VII Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Апарату Верховної Ради України.

Згідно із статтями 3.1, 3.2 Положення, персональний підбір кандидатур на посаду помічника-консультанта, організацію їх роботи та розподіл місячного фонду оплати праці здійснює особисто народний депутат України, який несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень.

Помічник-консультант народного депутата України працює за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Народний депутат України самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, які встановлюються йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України.

Відповідно до статті 4.1. Положення розмір загального фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України встановлюється Верховною Радою України.

У межах загального фонду, встановленого йому для оплати праці помічників-консультантів, народний депутат України самостійно: визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах; здійснює розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів, що не може бути нижчим за встановлену законом мінімальну заробітну плату; надає помічникам-консультантам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Частинами 1 та 3 статті 4.4 Положення помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено інше.

За наявності підстав помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, надаються додаткові відпустки, передбачені статтею 4 Закону України "Про відпустки".

Спір щодо невиплати відповідачем грошової компенсації за невикористану відпустку у період з 01 березня 2013 року по 27 листопада 2014 року не підлягає розгляду у порядку норм Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у цей період дія Закону України "Про державну службу" на позивача не розповсюджувалась. Такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 757/57336/16.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 238, 239, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі №380/13458/21 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що на підставі ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Копію цієї ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 294-297 КАС України.

Суддя Кухар Н.А.