Справа № 240/3029/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3029/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

05 жовтня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Управління соціального захисту населення Богунського району м. Житомир про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Управління соціального захисту населення Богунського району м. Житомир про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Так апелянт зазначає, що відповідачами йому невірно нараховані та виплачуються соціальні виплати. На час звернення до ОУ(ГУ) ПФУ в м.Житомирі 29.10.2015 із заявою, коефіцієнт страхового стажу при нарахуванні пенсії позивача враховувався 0,27 (фактично 0,55425) по о/р 171122/0629, позивач додатково надав довідки до ОУ(ГУ) ПФУ м.Житомира, які просив врахувати при нарахуванні соціальних виплат, а також врахувати найвигідніші періоди доходу (з/п) та встановити соціальну виплату згідно вимог Конституції України. На думку позивача вказані дії ГУ ПФУ в Житомирській області вчинені не були. Окрім того, позивач посилається на те, що ГУ ПФУ в Житомирській області не надає на його вимогу відповідних розрахунків соціальних виплат, з яких можна було б встановити періоди які були враховані під час проведення нарахування соціальних виплат.

Крім того, позивач стверджує, що пенсійним органом до 2020 року не зараховано весь наявний у нього страховий стаж та проігноровано найвигідніший період зарплатні (доходу) позивача, не проведено належної і економічно обґрунтованої індексації доходу, а дохід від заняття підприємницькою діяльністю за довідкою ДФС від 02.03.2018 свідомо не враховують, замінивши дохід єдиним податком, що в десятки разів менше доходу.

Також, позивач посилається на те, що Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира протиправно відмовило у призначенні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.12.2020 та невірно нарахувало соціальні виплати.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 серпня 2021року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

25 серпня 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

30 серпня 201 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,відзиву та відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Житомирській області з вимогами щодо правильності обчислення розміру пенсії, перерахунку та виплати пенсії. На вказані звернення позивачу були надані детальні роз`яснення відповідно до чинного законодавства в листах від 07.04.2016 №387/К-11, від 16.05.2016 №652/К-11, від 08.07.2016 №1065/К-11, від 04.06.2018 №К-2748, від 15.06.2018 №К-2986, від 24.07.2018 №К-3310, від 10.08.2018 №К-3685, від 21.08.2018 №К-3681, від 21.09.2018 №К-3998, від 18.10.2018 №К-4353, від 19.11.2018 №К-4685, від 06.12.2018 №К-4984, від 26.07.2019 №К-2982, які були досліджені під час розгляду справи №240/10140/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Житомирській області та його посадових осіб та про що свідчить лист ГУ ПФУ у Житомирській області від 15.08.2019 К-3427, який міститься у матеріалах справи №240/10140/19 (а.с.19 на звороті Том №1), копію якого долучено до справи, що розглядається (а.с. 193).

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №240/10140/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Заінчковського Івана Адамовича, заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Макшаєвої Наталії Володимирівни про зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

За результатами розгляду вказаної справи прийнято рішення суду від 11 лютого 2020 року, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 12.07.2019 та скарги ОСОБА_1 від 01.08.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 12.07.2019 та скаргу ОСОБА_1 від 01.08.2019, надавши повну і обґрунтовану відповідь, з урахуванням висновків даного рішення суду. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати ОСОБА_1 письмові розрахунки коефіцієнтів страхового стажу та заробітної плати (доходу), що застосовуються для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 та протоколи призначення пенсії ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах пенсійної справи. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю (а.с. 164-181).

Вказане рішення суду набрало законної сили 26.05.2020.

Як вбачається зі змісту листа від 12.11.2015 №517/К-6 ОСОБА_1 роз`яснено причини незарахування стажу за період з 01.10.1993 до 25.07.1994 на ТОВ "Круг" до загального стажу роботи, так, як у трудовій книжці відсутній запис (наказ) про звільнення (а.с. 182-183).

Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Під час розгляду справи №240/10140/19 судом було досліджено розрахунок коефіцієнта заробітної плати, прийнятого для нарахування пенсійної виплати та встановлено, що позивачу на його звернення було надано відповідь від 07.04.2016 за №387/К-11 про те, що згідно з наданими довідками про заробітну плату, для обчислення пенсії зараховано заробітну плату за найбільш доцільний період з 01.07.1990 до 30.11.1996. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, який обчислюється шляхом ділення фактичної заробітної плати на середню заробітну плату в Україні за відповідний рік у розрізі за кожний місяць у 1996 році найвищий та становить: січень - 1,45236, лютий - 1,37678, березень - 1,70140, квітень - 1,37599, травень - 1,67448, червень - 1,43461, липень 1996 - 1,37973, серпень 1,38472, вересень - 1,69555, жовтень - 1,70535, листопад - 1,89007.

Для порівняння наведено величину індивідуальних коефіцієнтів заробітної плати за 1990 рік, які не враховано для обчислення розміру пенсії, так як менш доцільні, зокрема, за червень 1990 - 1,04032, за травень 1990 - 0,72581, за квітень 1990 - 1,07258, за березень 1990 - 0,93548, за лютий 1990 - 0,89113, за січень 1990 - 0,90323. При обчисленні розміру пенсії із врахуванням заробітної плати з 01.07.1990 по 30.11.1996 та з 01.07.2000 по 31.05.2007 індивідуальний, коефіцієнт заробітної плати становить 0,78434 (розрахунок індивідуального коефіцієнта заробітної плати за період з 01.07.1990 по 30.11.1996 та з 01.07.2000 по 31.05.2007 додається). З урахуванням заробітної плати з 01.01.1990 по 31.05.1996 та з 01.07.2000 по 31.05.2007 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становитиме 0,74663.

Крім того, при обчисленні індивідуального коефіцієнта заробітної плати виключено період з 01.04.2002 до 11.12.2004, тобто 33 місяці, що становить 10% тривалості наявного страхового стажу (27 х 12 + 9 = 333 місяці). Даний період виключено з обчислення розміру пенсії, тому що індивідуальні-коефіцієнти заробітної плати за цей період є найнижчими і ведуть до зменшення розміру пенсії. Для порівняння наведено індивідуальні коефіцієнти заробітної плати, які не оптимізовані за 2005: січень - 0,43228, лютий - 0,41708, березень - 0,38395, квітень - 0,42768, травень - 0,41576, червень - 0,37291; у 2002: січень - 0,20576, лютий - 0,20079, березень - 0,18602 (а.с. 185-187).

Листом від 16.05.2016 №652/К-11 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача, зокрема, що у листі від 07.04.2016 №387/К-11 позивачу надані детальні роз`яснення, що для обчислення розміру пенсії йому враховано оптимальний, найбільш доцільний період заробітної плати та наведені розрахунки, що інші періоди заробітної плати є недоцільними. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача становить: у 1982 - 0,65133; у 1983 - 0,79016; у 1984 - 1,07010; у 1985 - 0,85345; у 1986 - 0,55540; у 1987 - 0,88783; у 1988 - 0,66958; у 1989 - 0,98165; у 1990 - 0,94388. З урахуванням заробітної плати з 01.04.1988 до 31.08.1993 та з 01.07.2000 до 31.05.2007 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становитиме - 0,71622. Для обчислення пенсії враховано заробітну плату за найбільш доцільний період з 01.07.1990 до 30.11.1996 та з 01.07.2000 до 31.05.2007, де індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 0,78434 (а.с. 188-191).

Щодо врахування до трудового стажу позивача періоду з 01.10.1993 до 25.07.1994, врахування при нарахуванні соціальної виплати реального доходу за період 01.01.1999 до 31.03.2005, відповідно довідок ДФС ГУ ДФС в Житомирській області від 02.03.2018 та від 30.09.2019 №987/14/06-30-51-64-03, то судом першої інстанції під час розгляду справи №240/10140/19 встановлено, що останній не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з відповідною заявою про перерахунок пенсії з вимогою врахувати його трудовий стаж за період з 01.10.1993 до 25.07.1994, врахування при нарахуванні соціальної виплати реального доходу за період 01.01.1999 до 31.03.2005, відповідно довідок ДФС ГУ ДФС в Житомирській області від 02.03.2018 та від 30.09.2019 №987/14/06-30-51-64-03.

З матеріалів справи судом встановлено, що стаж позивача становить 41 рік 3 місяці 29 днів, в тому числі додатковий стаж 11 років 4 місяці 9 днів (а.с. 26, а.с. 53 на звороті, а.с. 88 на звороті).

Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування застосовується коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до Закону №1058-ІV.

Коефіцієнт страхового стажу визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = См х Вс : 100% х 12, де Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1% (зміни, внесені згідно із Законами №107-VI від 28.12.2007, №2148-VIII від 03.10.2017).

Кс позивача = См (41 рік * 12 міс + 3 міс = 495 міс) * Вс (1% = 0,01) / 100% (1)* 12 = 0,41250.

Отже, коефіцієнт страхового стажу позивача - 0,41250.

Розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону №1058-ІV, залежить від стажу і заробітної плати, яку отримувала особа.

Колегія суддів звертає увагу, що як вбачається із доводів відповідача для визначення розміру пенсії взято найбільш сприятливі для позивача періоди.

Так, для обчислення пенсії позивача враховано оптимальний варіант заробітної плати, визначений на підставі довідок про заробітну плату з 01.07.1990 до 03.08.1992, з 01.03.1993 до 31.08.1993, з 10.08.1994 до 30.11.1996, та за даними системи персоніфікованого обліку з 01.07.2000 до 31.05.2007 (а.с. 194-206).

Абзацом п`ятим частини 1 статті 40 Закону №1058-ІV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

З періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини 1 статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більше як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону №1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Суми доходу, отримані фізичною особою підприємцем, з яких внески на державне соціальне страхування не сплачені, не можуть бути враховані для обчислення пенсії.

Враховуючи вищенаведені норми суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні підстави для врахування при обчисленні пенсії позивача довідки від 02.03.2018 №688/к/06-25-13, яка видана Житомирською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області за період з 04.11.1996 до 16.01.2015.

Відомості до системи персоніфікованого обліку відомостей за період з 1999 року до 2005 року внесені на підставі звітів, які були подані ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем до ГУ ПФУ в Житомирській області відповідно до Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Управління Пенсійного фонду України від 10.06.2004 №7-6.

Колегія суддів звертає увагу. що як вбачається із довідки Управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира №4690/03 від 30.05.2005, позивачем з 01.04.1997 до 31.03.1998 та з 01.07.1998 до 31.12.1998 було сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.1999 до 31.12.2003 ОСОБА_1 займався підприємницькою діяльністю на спрощеній системі оподаткування, кошти в розмірі 42% від вартості єдиного податку надійшли, тому Управлінням зараховано до страхового стажу позивача вищезазначений період (а.с. 89).

Варто зазначити, що період роботи позивача з 01.10.1993 до 25.07.1994 на ТОВ "Круг", не було зараховано до загального стажу у зв`язку з тим, що у трудовій книжці ОСОБА_1 відсутній запис (наказ) про звільнення, уточнюючих довідок за цей період позивач не надавав, що також було встановлено судом при розгляді справи №240/10140/19.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Позивачу надавались роз`яснення з цього приводу у листі від 12.11.2015 №517/К-6, однак із заявами про перерахунок трудового стажу та додатковими документами за наведений період позивач до органу Пенсійного фонду не звертався, відповідно питання щодо зарахування стажу роботи у ТОВ "Круг" не вирішувалося (а.с. 182-184).

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VII з 01.10.2017 здійснено осучаснення пенсій, обчислених за нормами Закону №1058-ІV і призначених в попередні роки, шляхом проведення перерахунку пенсій, із використанням єдиного показника середньої заробітної плати (3764,40 грн), що застосовується для призначення пенсій в 2017 році, та зменшено вартість одного року страхового стажу (із 1,35% до 1%).

З 01.10.2017 був проведений перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% та середньомісячної заробітної плати в Україні - 3764,40 грн.

Індивідуальний коефіцієнт заробітку становить 0,85464, відповідно розмір розрахованого середньомісячного заробітку для обчислення пенсії позивача становить 3764,13000 грн (0,85464 х 4404,35 грн - середня заробітна плата в Україні за попередні три роки 2017 р.: 2014-2016 роки).

Загальний розмір пенсійної виплати позивача по інвалідності становить з 01.07.2019 2000,00 грн, де:

- розмір пенсії за віком (ст.27) (3764,13 * 0,41250) - 1552,70 грн;

- доплата до прожиткового мінімуму (ст.28 ч.1 абз.1) (1564) - 11,30 грн;

- доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч.1 абз.2 ) (за 16 років) - 248,43 грн;

- загальний розмір пенсії - 1812,43 грн;

- розмір пенсії по інвалідності (1812,43 грн х 90% (відсоток для обчислення пенсії по інвалідності) - 1631,19 грн;

- доплата до 100,00 грн підвищення з 01.03.2019 (індексація) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 - 7,22 грн;

- доплата до 2000,00 грн з 01.07.2019 - 361,59 грн.

У матеріалах справи №204/3029/21, що розглядається, міститься лист ГУ ПФУ в Житомирській області від 25.06.2020, яким позивачу, на виконання рішення суду в адміністративній справі №240/10140/19 від 11.02.2020, надано відповідь на звернення позивача від 12.07.2019 та на скаргу від 01.08.2019 із відповідними роз`ясненнями про вчинені перерахунки пенсії позивача, а також надіслано запитувані позивачем розрахунки індивідуального коефіцієнту заробітної плати на 206 аркушах, копії розпоряджень на час призначення пенсії та станом на 01.12.2019 на 4 аркушах, розрахунок стажу по періодам на 1 аркуші та копії документів первинної звітності на 19 аркушах (а.с.14-17), а також лист ГУ ПФУ в Житомирській області від 04.11.2020 (а.с.19-20).

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Житомирській області при здійсненні розрахунку пенсії позивача діяло на підставі Конституції та законів України, натомість, з матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача з боку ГУ ПФУ в Житомирській області.

Стосовно позовних вимог заявлених до Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира, суд зазначає наступне.

Приписами частини 3 статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, судом встановлено, що 30.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира з заявою про надання субсидії, надавши необхідні документи, а саме: заяву про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії (а.с.72-75).

06.01.2021 Управлінням соціального захисту населення Богунського району м.Житомира було прийнято рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.12.2020, з наступних підстав:

- відсутні доходи (у складі домогосподарства є особа, що досягнула 18 річчя, ОСОБА_2 , яка зареєстрована в одному жилому приміщенні з позивачем та не отримує доходів, які враховуються під час призначення житлової субсидії);

- нарахований середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії;

- не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (а.с.71).

Прийняте Управлінням соціального захисту населення Богунського району м.Житомира рішення від 06.01.2021 позивачем не оскаржувалось.

Позивач, 08.02.2021 звернувся до відповідача з листом (а.с.28) в якому просив надати доступну, зрозумілу відповідь на поставлені ним питання.

16.02.2021 Управлінням соціального захисту населення Богунського району м.Житомира повідомило позивача листом №280/7 про причини відмови у призначенні субсидії (а.с.76).

Аналізуючи доводи апелянта стосовно протиправності дій Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира щодо відмови у призначенні субсидії, судова колегія вказує на слідуюче.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення №848).

Положення №848 визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій (пункт 1 Положення №848).

Право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках) (пункту 4 Положення №848).

Житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком та витрати на комунальні послуги в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія (пункт 3 Положення №848).

Відповідно до пункту 9 Положення призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Заяви про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - заява), з необхідними документами приймаються від громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 13 Положення №848 вказано, що у разі призначення житлової субсидії особам, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, пільги з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива не нараховуються протягом періоду отримання житлової субсидії, крім випадку, коли пільговиками є члени сім`ї особи із складу домогосподарства, які не проживають за адресою домогосподарства.

Житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) (пункт 22 Положення №848).

Житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства.

До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають). На таких осіб розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії (пункт 24 Положення №848).

Інформація про зазначених осіб подається управителям або об`єднанням, виконавцям комунальних послуг та вноситься до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Відповідно до пункту 3 статті 14 Положення №848 житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді: за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або нарахований середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім військовослужбовців, а також осіб, щодо яких наявна заборгованість роботодавця із виплати заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Отже, виходячи з наведених норм, житлова субсидія не призначається, якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, і в цьому періоді у них взагалі відсутні доходи.

Колегія суддів критично ставиться до доводів позивача про проведення соціальних виплат у меншому розмірі, з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи встановлено, що Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира здійснило перевірку правильності повноти нарахування соціальної виплати позивачу на підставі звернення позивача, з наданням відповіді, оформленої листом від 26.02.2021 №321/07, яким позивачу повідомлено про нарахування страхового стажу (а.с.77), а саме у відповіді на звернення позивача зазначено, що позивачу зараховано усі періоди стажу. Загальний страховий стаж складає 42 роки 03 місяці 29 днів, в тому числі основний - 29 років 11 місяців 20 днів; додатковий - 11 років 4 місяці 09 днів. Середньомісячна заробітна плата для обчислення складає 3977 грн 50 коп. Коефіцієнт страхового стажу складає 0,41250. Відповідно до матеріалів пенсійної справи розмір пенсії станом на 01.02.2021 складає 2100 грн 00 коп., в тому числі: основний розмір пенсії за віком 1640 грн 72 коп.; відсоток для обчислення пенсії по інвалідності - 90; доплата до прожиткового мінімуму (1769,00) - 128 грн 28 коп.; доплата за понаднормативний стаж - 262 грн 52 коп.; загальний розмір пенсії - 2031 грн 52 коп.; розмір пенсії по інвалідності - 1828 грн 37 коп.; доплата до 2100 грн 00 коп. З 01.05.2020 - 271 грн 63 коп.

Аналіз дій Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира під час розгляду заяви позивача про призначення субсидії та нарахування соціальних виплат, дає суду підстави для висновку, що в діях Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира не встановлено ознак протиправності, на відповідні звернення позивача були надіслані відповіді із роз`ясненням прийнятих рішень, які містяться в матеріалах справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира при здійсненні розрахунку соціальних виплат позивачу та приймаючи рішення про відмову у призначенні субсидії, діяло на підставі Конституції та законів України, натомість, з матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача Управлінням соціального захисту населення Богунського району м.Житомира.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 до вказаного відповідача не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта про відшкодування відповідачами на його користь сум моральної та матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, зі змісту наведеної норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Частиною 3 статті 152 Конституції України закріплено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України держава Україна є учасником цивільних відносин.

Цивільний кодекс України визначає підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Відповідно до частини 1 статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною 1 статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Оскільки у ході розгляду даної справи не встановлено протиправності оскаржуваних рішень/дій/бездіяльності відповідачів, то і позовні вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди як похідні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенніпозовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.