Справа № 200/10922/21
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 р. Справа№200/10922/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аляб`єва І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області) в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо реалізації хх права на достроковий вихід на пенсію;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком позивача з 23.06.2021 з зарахуванням до страхового стажу період роботи на ПРАТ «Азовзагальмаш» з 01.07.2015 по 17.09.2020; стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 17.09.2020 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, її звільнено з посади начальника зміни ПРАТ «Азовзагальмаш». Так, позивачка зазначає, що вона набула права на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", яка була виключена наприкінці 2014 року. Однак, позивачка наголошує, що рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018 такі зміни в законодавстві були визнані неконституційними. Орган Пенсійного фонду України відмовив їй у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із тим, що виключно Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначається вік та підстави для призначення пенсії, а на момент звернення позивачка не досягла пенсійного віку. Однак, позивачка вказує, що така відмова відповідача є протиправною та необґрунтованою.

Крім того, відповідачем протиправно не зараховано до її страхового стажу період роботи з 01.07.2015 по 17.09.2020 на ПРАТ «Азовзагальмаш», чим порушує її права та законні інтереси.

Ухвалою суду від 28.08.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачкою усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 03.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін до судового засідання).

Відповідач надіслав до суду відзив на позов та просить у його задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ГУ ПФУ в Донецькій області діяло правомірно та в межах повноважень. Зазначає, що під час розрахунку стажу для призначення пенсії за віком не зараховано до трудового стажу позивачки період роботи з 01.07.2015 по 17.09.2020 у зв`язку з тим, що підприємством не сплачено страхові внески.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_2 .

23.06.2021 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 21 Закону №3721-ХІІ./а.с.8/

Рішенням органу Пенсійного фонду України від 30.06.2021 №92 позивачці відмовлено в призначенні пенсії так, як на момент звернення позивачці виповнилося 59 років 6 місяців 1 день, отже позивачка не досягла 60 років, а тому не має права на призначення пенсії на підставі ст.26 Закону №1058. При цьому страховий стаж роботи позивачки складає 33 роки 0 місяців 9 днів.

Листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 30.07.2021 повідомлено, що її заяву про призначення пенсії розглянуто ГУ ПФУ в Херсонській області за принципом екстериторіальності та рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області 30.06.2021 №92 позивачу відмовлено в призначенні пенсії так, як на момент звернення позивачці не виповнилося 60 років.

Як вбачається з трудової книжки позивача від 30.05.1980 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 у період з 22.04.2002 працювала на ПРАТ «Азовзагальмаш» та 17.09.2020 позивачку звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.; з 20.10.2020 позивачка перебуває на обліку в Маріупольському центру зайнятості./а.с.13-16/

Вважаючи такі дії протиправними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам, суд зазначає наступне.

В силу статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Отже, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, спеціальним законом, який регулює відносини у сфері призначення громадянам України пенсії за віком є Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV), відповідно до якого здійснюється призначення, перерахунок і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону України від 16.12.1993 №3721-XII "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" (далі Закон №3721-ХІІ) громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного більш як півтора року.

Згідно частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років, тощо.

Частиною 1 статті 4 Закону №1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми закону, відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні можуть бути врегульовані також іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів про пенсійне забезпечення.

Згідно частини 1 статті 18 Закону №3721-XII право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів.

Разом з цим, статтею 21 Закону №3721-XII в редакції, яка діяла до 01.01.2015, було передбачено, що особам, трудовий договір з якими розірвано за півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до законів України "Про державну службу", «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (за наявності відповідних умов), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 1 статті 49 Закону України від 05.07.2012 №5067 «Про зайнятість населення» (в редакції Закону, що діяла до 01.01.2015, далі Закон №5067) було передбачено, що працівникам, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи роботодавця у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, та військовослужбовцям, звільненим з військової служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату без права на пенсію, яким на день вивільнення залишилося не більше півтора року до встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», за умови їх реєстрації в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та відсутності підходящої роботи гарантується право на достроковий вихід на пенсію, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченим абзацом першим частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Дія абзацу першого цієї частини поширюється також на працівників, які звільняються з підприємств, установ та організацій незалежно від їх форми власності, виду діяльності та господарювання, у зв`язку з відселенням або самостійним переселенням з території радіоактивного забруднення і зареєструвалися у місячний строк після звільнення в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Частина 2 статті 49 Закону №5067 передбачала, що клопотання про достроковий вихід на пенсію безробітних видається відповідно до порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку безробітних.

Водночас, пунктом 26 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198 було передбачено, що клопотання про достроковий вихід на пенсію безробітного до управління Пенсійного фонду України надається центром зайнятості безробітному за його особистою заявою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2015 №334 "Про внесення змін до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» розділ «Достроковий вихід на пенсію безробітних» було виключено із Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, в тому числі і вищезазначений пункти 26.

В свою чергу, підпунктом 6 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) було передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком подається клопотання (направлення) про достроковий вихід на пенсію (для призначення пенсії відповідно до ст.49 Закону №5067).

Вказана норма була виключена на підставі Постанови Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-2.

Внаслідок прийняття Закону України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2015, п.п. 3 п. 12 розділу І було виключено ст. 21 Закону №3721 -XII та п.п. 2 п.39 розділу І ст. 49 Закону №5067, у зв`язку із чим особи похилого віку та ветерани праці позбавлялися права призначення дострокової пенсії за віком на підставі статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Окрім цього аналогічні зміни були внесенні до підзаконних нормативно-правових актів, якими врегульовувалось зазначені правовідносини.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) п.12 розділу І Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) підпункт 3 пункту 12 розділу І Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України".

Конституційний Суд України вважав, що гарантування державою права на достроковий вихід на пенсію громадянам похилого віку було спрямоване на убезпечення цих громадян від такого соціального ризику, як безробіття з незалежних від них обставин, і забезпечення сприятливих умов для їх повноцінного та гідного життя у старості.

Враховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що право на достроковий вихід на пенсію, яке мали громадяни похилого віку на підставі статті 21 Закону №3721-ХІІ до внесення змін Законом №76-VIII, було гарантією ефективної реалізації конституційних прав громадян, закріплених у статтях 46, 48 Основного Закону України.

Так, судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії її вік становив 59 років 06 місяців 1 день, наявний страховий стаж - 33 роки 6 місяців та 1 день, тобто і вік і стаж позивачки відповідав вимогам статті 21 Закону №3721-XII.

Таким чином, враховуючи вищезазначене рішення Конституційного Суду України, при вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії відповідачеві слід було керуватися статтею 21 Закону №3721-ХІІ, яка на час звернення позивачки за призначенням пенсії була чинною в силу визнання неконституційним положень Закону, якими її було виключено.

При цьому, слід враховувати, що стаття 49 Закону №5067-VI була виключена внаслідок прийняття Закону №76-VIII, а тому призначення пенсії на підставі ст.21 Закону №3721-ХІІ є можливим і без обов`язкового подання клопотання (направлення) про достроковий вихід на пенсію.

Щодо не зарахування до страхового стажу роботи позивачки періоду її роботи з 01.07.2015 по 17.09.2020 на ПРАТ «Азовзагальмаш» суд зазначає наступне.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058).

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI ( далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з ч.2. ст.25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку ( п. 171.1 ст. 171).

Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм законів суд приходить до висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач має право на включення до страхового стажу роботи період роботи з 01.07.2015 по 17.09.2020 на ПРАТ «Азовзагальмаш».

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права охоплює не лише змістовний аспект (правового відношення між людиною і державою на засадах визнання людини вищою соціальною цінністю), але й процедурний аспект, який базується на вимогах відповідності правотворчої та правозастосовної практики певним стандартам, як-от: заборона зворотної дії закону, вимога ясності та несуперечності закону; вимога щодо однакового застосування закону; застосування покарання виключно на підставі закону та інше.

Що стосується принципу верховенства права, який вимагає дотримання вимог "якості" закону, то Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.12.2009 у справі "Михайлюк та Петров проти України" зазначив: "Суд нагадує, що вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі "Полторацький проти України" (Poltoratskiy v. Ukraine) від29.04.2003, заява №38812/97, п.155)".

Про те, що закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності" зазначено також у рішеннях Європейський суд з прав людини у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства", "Шпачек s.r.o." проти Чеської Республіки", "Беєлер проти Італії".

Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд повинен керуватись принципом юридичної визначеності. Цей принцип означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

В даному конкретному випадку така концепція схвалена у Законі України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні".

Також слід зазначити, що Європейський Суд з прав у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" розцінив відмову в перерахунку пенсії через не встановлення певного порядку, як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі "Бутченко проти України", у якій констатовано, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно положень частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та змінити спосіб захисту порушеного права шляхом скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 30.06.2021 №92 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 23.06.2021 пенсії за віком на підставі статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" з зарахуванням до страхового стажу роботи період роботи з 01.07.2015 по 17.09.2020 на ПРАТ «Азовзагальмаш».

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл.Соборна, 3 м.Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 30.06.2021 №92 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл.Соборна, 3 м.Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 23.06.2021 пенсії за віком на підставі статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" з зарахуванням до страхового стажу роботи період роботи з 01.07.2015 по 17.09.2020 на ПРАТ «Азовзагальмаш».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл.Соборна, 3 м.Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текса судового рішення складено і підписано 06 жовтня 2021 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв