Справа № 280/2519/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 280/2519/21
(суддя Татаринов Д.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі №280/2519/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 березня 2021 року звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області згідно з яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу щомісячних страхових виплат за страховим випадком за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість за щомісячною страховою виплатою стійка втрата професійної працездатності 100%, безстроково, за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року та здійснити компенсацію позивачу втрати частини доходів, з 01 грудня 2017 року по місяць виплати заборгованості, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхових виплат за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року посилаючись при цьому на відсутність окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за страховим випадком за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року.

Зобов`язав Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість за щомісячною страховою виплатою за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року та здійснити компенсацію позивачу втрати частини доходів, з 01 грудня 2017 року по місяць виплати заборгованості, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

Рішення суду фактично мотивовано тим, що «…матеріали справи не містять доказів існування законодавчо визначених підстав для припинення страхових виплат ОСОБА_1 за спірний період, а отже такі виплати підлягають нарахуванню та виплаті позивачу. Посилання позивача на заяву від 26 лютого 2018 року судом не приймаються, оскільки постанова про припинення щомісячної страхової виплати №0801/20310/20310/80 прийнята за три місяця до написання заяви представником позивача, а серед підстав припинення зазначено: скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, протокол від 07 грудня 2017 року №48. Проте, в статті 46 Закону №1105-XIV відсутня така підстава для припинення страхової виплати…». Враховуючи правову позицію висловлену Верховним Судом України у постановах 9 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17), суд першої інстанції задовольнив позов в частині вимог щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що припинення позивачу виплати щомісячних страхових виплат здійснювалось у зв`язку з відсутністю довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що відповідає вимогам законодавства, та відповідає волевиявленню позивача викладеному у поданій заяві представником позивача від 26.02.2018 року про зупинення йому таких виплат. Зазначає про відсутність встановленого державною порядку для виплати позивачу щомісячних страхових виплат. Також в доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що належним відповідачем у цій справі повинно бути Костянтинівське міське відділення, якому передано повноваження щодо виконання статутних завдань відділення фонду у м. Сніжне.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області як отримувач щомісячної страхової виплати, призначеної у зв`язку із реєстрацією страхового випадку трудового каліцтва, що сталось 30 жовтня 1970 року. За висновком МСЕК від 15 травня 2008 року серії ДОН-04 №007376 потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності 100% та 1 група інвалідності, безстроково.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, на підставі особистої заяви та довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі від 14 жовтня 2014 року №0809/20310/20310/53 позивачу продовжено виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання в розмірі 3694,93 грн. з 01 жовтня 2014 року (а.с.36, 37).

Постановою Вознесенівського відділення м. Запоріжжя управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 18 грудня 2017 року №0801/20310/20310/80 припинено з 01 грудня 2017 року страхову виплату у розмірі 4927,72 грн. Причина припинення: скасування довідки ВПО, протокол від 07 грудня 2017 року №48 (а.с.40).

26 лютого 2018 року до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області подано заяву про призупинення страхової виплати у зв`язку із виїздом в м. Сніжне Донецької області (а.с.41).

14 червня 2018 року позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області із заявою про відновлення страхової виплати, надавши до заяви довідку ВПО від 14 червня 2018 року №267, що видана Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, фактичним місцем проживання/перебування позивача є: АДРЕСА_1 .

Постановою Запорізького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 16 липня 2018 року №0802/20310/20310/83 продовжено раніше призначену страхову виплату потерпілому ОСОБА_1 в розмірі 7451,57 грн. з 01 червня 2018 року безстроково (а.с.43).

21 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату страхових виплат за період з грудня 2017 року по липень 2018 року.

Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 11 лютого 2021 року №Т-15/02-11-644 повідомлено позивача про те, що згідно з Порядком призначення №365 та пунктом 3.9 Порядку №27 суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному дирекцією Фонду (а.с.10).

Правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу страхових виплат за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року з нарахуванням компенсації втрати частини страхових виплат є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон №1105-XIV).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1105-XIV, застрахована особа має право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 36 Закону №1105-XIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із, зокрема, страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).

Частиною першою статті 47 № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Пунктом 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV визначено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.3.1 розділу ІІІ Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 12.12.2018 № 27 (далі - Порядок № 27) внутрішньо переміщені особи мають право на продовження раніше призначених страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду або його відділенні за фактичним місцем проживання (перебування).

Відповідач, в якості підстави для невиплати заборгованості по страховим виплатам та в обґрунтування апеляційної скарги, посилається на положення пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25 квітня 2018 року), згідно з якою суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

З приводу таких аргументів суд апеляційної вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, як зазначено вище відповідно до пункту 1 частини першої та другої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

За приписами ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

За змістом частин першої, другої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві страхових виплат за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року суперечать вимогам ст. 7 Закону № 1706-VII та фактично обмежують передбачене Законом № 1105-XIV право позивача на своєчасне отримання в повному обсязі страхових сум, тобто є дискримінаційними з огляду на отримання статусу внутрішньо переміщеної особи.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, не є законом, а тому зазначені підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Частиною другою статті 20 Закону № 1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що за змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що на теперішній час окремий порядок щодо виплати страхових коштів за минулий період внутрішньо переміщеним особам Кабінетом Міністрів України не прийнятий.

При цьому, на переконання колегії суддів, не прийняття Кабінетом Міністрів України зазначеного вище окремого порядку не може бути правовою підставою для позбавлення особи права на отримання страхових виплат, яке прямо передбачено законодавством, та особа не може нести негативних наслідків у зв`язку із невиконанням органами держави обов`язків у сфері соціального захисту. Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати страхових виплат особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Оскільки у спірних відносинах виконання обов`язку по нарахуванню та виплаті страхових виплат покладено на державу в особі відповідача, то саме останній повинен нести відповідальність від імені держави.

Крім того, частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV визначені підстави для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг, та жодна із таких підстав у спірних правовідносинах не підлягає застосуванню.

Також, слід зауважити, що Постановою Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року, затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365, а саме:

- "пункт 15 викласти в такій редакції: "15. Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України." (підпункт 2 пункту 1);

- "пункти 16 і 18 доповнити реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України." (підпункт 2 пункту 2).

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.06.2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 року у справі № 640/18720/18 визнано протиправними та не чинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365" в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Отже, положення нормативно-правового акта, на який посилається відповідач, втратили чинність з 07.11.2019 року.

Європейський суду з прав людини в рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10, п. 52 рішення), а також в рішенні від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v.Georgia, заява № 17767/08, п. 72), зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Невиплатою позивачу страхових виплат за минулий період, з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Бездіяльністю відповідача порушено право позивача на отримання страхових виплат, на що позивач мав законні очікування.

Отже, суб`єкт владних повноважень, не виплачуючи позивачу страхові виплати за минулий період з огляду на його статус внутрішньо переміщеної особи та посилаючись на нормативно-правові акти, що, фактично звузили його права та зробили їх реалізацію залежною від певних обставин, порушив право позивача на їх отримання, при цьому це право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право власності).

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу страхових виплат за спірний минулий період підлягає визнанню протиправною, а порушені права - відновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу страхові виплати за період їх невиплати.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає про безпідставність посилань відповідача на заяву від 26 лютого 2018 року про призупинення страхової виплати у зв`язку із виїздом в м. Сніжне Донецької області (а.с.41), яку, як зазначає відповідач подано представником позивача, оскільки доказів наявності повноважень представника позивача на подання такої заяви відповідачем не надано, при цьому відповідачем рішення у встановленому законом порядку щодо розгляду зазначеної заяви не прийнято, а тому посилання на неї в обґрунтування підстав для зупинення позивачу таких виплат є безпідставним.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог по виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення цієї частини позовних вимог, враховуючи правову позицію висловлену Верховним Судом України у постановах від 24.10.2011 № 6-38цс-11, від 11.07.2017 № 21-2003а16; Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 № 522/5664/17, від 27.07.2018 № 815/459/18, від 22.11.2020 № 522/1404/17, згідно з якою особа, які не виплачено належні їй суми має права у відповідності до положень чинного законодавства на таку компенсацію.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем у цій справі повинно бути Костянтинівське міське відділення, якому передано повноваження щодо виконання статутних завдань відділення фонду у м. Сніжне, оскільки питання щодо зупинення страхових виплат позивачу за спірний період цими відділеннями не вирішувалося.

Слід зазначити і про врахування судом апеляційної інстанції правової позиції Верховного Суду викладену у постанові від 17 лютого 2021 року прийняту у справі № 560/4280/20 згідно з якою відносини щодо реалізації конституційного права на соціальний захист у старості між позивачем та пенсійним органом виникли з моменту отримання останнім заяви позивача про призначення пенсії за віком, виходячи із змісту конституційного права на соціальних захист зазначені відносини є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та правової позиції.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі №280/2519/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко