Справа № 640/18325/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2021,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у м. Києві №127197-17 від 05.07.2018 року про сплату суми податкового боргу в розмірі 258 053,63 грн., з яких 253 968,17 грн. з податку на прибуток та 4085,46 грн. з податку на прибуток іноземних юридичних осіб;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві №127197-177 про опис майна у податкову заставу від 05.07.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано: податкову вимогу ГУ ДФС у м. Києві №127197-17 від 05.07.2018 року про сплату суми податкового боргу в розмірі 258 053,63 грн., з яких 253 968,17 грн. з податку на прибуток та 4 085,46 грн. з податку на прибуток іноземних юридичних осіб, та рішення ГУ ДФС у м. Києві №127197-177 про опис майна у податкову заставу від 05.07.2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовані зокрема тим, що відповідно до інформаційних ресурсів контролюючого органу, ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" 01.03.2018 надіслано засобами телекомунікаційного зв`язку до ДПІ у Дарницькому районі звітну податкову декларацію з податку на прибуток за 2017 рік (реєстраційний номер №) додатком РІ (реєстраційний номер №), в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду в сумі 277004 грн., також товариством на Електронно цифровому носії до ДПІ у Дарницькому районі подано 01.03.2018 звітну податкову декларацію з податку на прибуток за 2017 рік (реєстраційний номер №60034), в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду в сумі 277004 грн., а отже оскаржувані рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" 01.03.2018 року сформовано та подано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві звітну річну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2017 рік в електронній формі, якою задекларовано суму з податку на прибуток у розмірі 277 004, 00 грн.

З огляду на відсутність підтвердження про отримання податкової декларації в електронній формі, ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" надіслано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві поштовим зв`язком цю ж саму декларацію у паперовій формі, яку отримано податковим органом 01.03.2018 року згідно із відбитком штемпеля вхідної кореспонденції відповідача на паперовій формі декларації.

Згідно з Квитанціями №1 та №2 від 01.03.2018 року з реєстраційним номером №, податковим органом прийнято податку декларацію, подану позивачем в електронній формі.

Таким чином, позивачем подано дві однакові податкові декларації у паперовій та в електронній формі 01.03.2018 року, в яких задекларовано суму з податку на прибуток за 2017 рік у розмірі 277 004, 00 грн.

У зв`язку із виявленою помилкою у поданій звітній річній податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік, позивачем подано до ДПІ у Дарницькому районі міста Києва уточнюючу річну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2017 рік в електронній формі, якою задекларовано суму з податку на прибуток у розмірі 296 822,00 грн., а також визначено суму штрафу (рядок 30 уточненої декларації) у розмірі 595, 00 грн. Зазначену уточнюючу декларацію прийнято податковим органом 02.03.2018 року о 21 год. 47 хв. 00 сек., що підтверджується Квитанцією №2 від 02.03.2018 року з реєстраційним №0.

Задекларовані в уточнюючій податковій декларації суму податку на прибуток та суму штрафу ТОВ "Фінансова компанія "Надія Україні" сплачено 07.03.2018 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача № НОМЕР_1 в банку АТ "УкрСиббанк" за період з 07.03.2018 року до 12.03.2018 року про сплату 07.03.2018 року податку на прибуток за 2017 рік на суму 297 417, 00 грн.

ГУ ДФС у м. Києві сформовано та направлено ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" податкову вимогу від 05.07.2018 року №127197-17 про сплату суми податкового боргу в розмірі 258053, 63 грн., з яких 235968, 17 грн. з податку на прибуток та 4085, 46 грн. з податку на прибуток іноземних юридичних осіб та прийнято рішення від 05.07.2018 року №127197-17 про опис майна у податкову заставу.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу, ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" звернулося до Державної фіскальної служби України із скаргою від 02.08.2018 року №32 (вх. ДФС від 06.08.2018 року №49324/6) про скасування податкової вимоги від 05.07.2018 року №127197-17 та рішення від 05.07.2018 року №127197-17 про опис майна у податкову заставу.

Рішенням ДФС України від 04.10.2018 року №/6/99-99-17-05-15 скаргу товариства залишено без задоволення з наступних підстав.

В картці особового рахунку платника податків з податку на прибуток фінансових установ проведено нарахування податку на прибуток у сумі 554 008,00 грн.

За даними ІТС "Податковий блок" станом на 02.10.2018 року ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" залишається непогашеним податковий борг з податку на прибуток фінансових установ, включаючи філіал аналогічних організацій, розташованих на території України у сумі 253 968,17 грн.

Крім того, в ІКП товариства обліковується податковий борг з податку і прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 4 085,46 грн., який виник в результаті несплати у повному обсязі податкових зобов`язань, відповідно до поданої платником податків декларації з податку на прибуток від 03.03.2018 року (реєстраційний № ).

Враховуючи наявність за інформаційними даними ІТС "Податковий блок" податкового боргу з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 4 085,46 грн, податку на прибуток фінансових установ, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у сумі 253 968,17 грн. та керуючись положеннями Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Мінфіну від 30.06.2017 № 610, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за № 902/30770, ГУ ДФС у м. Києві в автоматичному режимі сформовано та направлено ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" зазначену податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу.

Вважаючи податкову вимогу від 05.07.2018 року №127197-17 та рішення від 05.07.2018 року №127197-17 про опис майна у податкову заставу протиправними та такими, що призводять до подвійного оподаткування, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не доведено правомірність прийнятих 05.07.2018 року податкової вимоги №127197-17 та, як наслідок, рішення від 05.07.2018 року №127197-17 про опис майна у податкову заставу.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з абзацом 1 пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 46.2 статті 46 ПК України платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

За змістом абзацу 1 пункту 137.4 статті 137 ПК України податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком.

Абзацом 1 пункту 46.5 статті 46 ПК України передбачено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 ПК країни податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Пунктами 49.8., 49.9 статті 49 ПК України встановлено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з абзацом 1 пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи встановлено, що останнім календарним днем для подання річної податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік є 01.03.2018 року.

Так, 01.03.2018 року податковим органом зареєстровано отримання двох ідентичних податкових декларацій ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" з податку на прибуток підприємств за 2017 рік, які подані в паперовій та електронній формі.

В останніх визначено суму з податку на прибуток у розмірі 277004,00 грн. Разом з тим, на наступний день, 02.03.2018 року, ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" подано в електронній формі уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2017 рік, в якій виправлено самостійно встановлену платником податку помилку у поданій річній звітній декларації від 01.03.2018 року, та визначено податкове зобов`язання у сумі 297 417,00 грн. (яке складається з податку на прибуток у розмірі 296 822,00 грн. та суми штрафу у розмірі 595,00 грн.).

Квитанцією №2 за реєстраційним № підтверджується прийняття уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві 02.03.2018 року.

Зокрема, згідно з випискою АТ "УкрСиббанк" по рахунку ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" №9901 з 07.03.2018 року до 12.03.2018 року позивачем 07.03.2018 року (номер документа №118) сплачено податку на прибуток за 2017 рік (код платежу 11021600) у сумі 297 623,21 грн.

Подання позивачем уточнюючої податкової декларації від 02.03.2018 року, її прийняття податковим органом та сплата податку на прибуток із розрахованим самостійно платником податку суми штрафу, відповідачем не заперечується та підтверджується.

Таким чином, в силу статті 50 ПК України позивачем сплачено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток та самостійно розраховано та сплачено штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми податку на прибуток.

Водночас, суд першої інстанції вірно вказав, що з долучених сторонами доказів встановлено, що податкову вимогу сформовано на підставі відомостей поданої на електронно-цифровому носії 01.03.2018 року звітної податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік та звітної податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік (реєстраційний номер 60034), в якій задекларовано податок, нарахований за результатами останнього звітного податкового періоду у сумі 277004,00 грн., з огляду на що, в картці особового рахунку платника податків з податку на прибуток фінансових установ проведено нарахування податку у сумі 554008, 00 грн.

Таким чином, податковим органом визначено податкове зобов`язання позивача шляхом додавання суми податку на прибуток, зазначеній в первинній податковій декларації, поданій в електронній формі у розмірі 277004,00 грн., та суми податку на прибуток, зазначеній позивачем у паперовій формі первинної податкової декларації за 2017 ріку розмірі 277 004,00 грн., що підтверджується витягом з Інтегрованої картки платника податків ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" (рядки №7 та №13).

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта стосовно того, що нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств за 2017 рік лише з підстави, що обидві декларації від 01.03.2018 року (в електронній та паперовій формах) зареєстровано у статусі "Звітна" є правомірним, позаяк зазначені податкові декларації є ідентичними, про що зазначено позивачем у скарзі до Державної фіскальної служби України від 02.08.2018 року №32 (вх. ДФС від 06.08.2018 року №49324/6), проте проігноровано контролюючим органом.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що нарахування суми податкового боргу у розмірі 253968,17 грн., визначеного податковою вимогою в частині розрахунку податку на прибуток підприємств за 2017 рік є необгрунтованим.

Оцінюючи правомірність нарахованого податкового боргу з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 4085,46 грн., колегія суддів враховує, що податковою декларацією позивача з податку на прибуток іноземних юридичних осіб від 03.03.2014 року, а також податковою декларацією позивача з податку на прибуток підприємств за 2013 рік (уточнююча), поданою 23.12.2014 року, задекларовано податкове зобов`язання зі сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 54588,20 грн.

В той же час, зазначена декларація від 03.03.2014 року не містить податкового зобов`язання зі сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 4085,46 грн.

Оплата податкового зобов`язання належним чином та в повному обсязі у розмірі 54 588,20 грн. підтверджується: платіжним дорученням № 4 від 09.01.2013 р. про сплату податку на прибуток, одержаного нерезидентами за 2-ге півріччя 2012 року на суму 26077,16 грн.; платіжним дорученням № 431 від 12.07.2013 року про сплату податку на прибуток, одержаного нерезидентами за 1-ше півріччя 2013 року на суму 24 338,69 грн.; платіжним дорученням № 566 від 12.09.2013 року про сплату податку на прибуток, одержаного нерезидентами за 2-ге півріччя 2013 р. на суму 4 172,35 грн.

Відповідачем не заперечується здійснена позивачем оплата на суму 54 588,20 грн., що підтверджується долученою до відзиву Інтегрованою карткою платника податків електронного кабінету платника податків позивача за 2013 рік.

Отже, відповідачем безпідставно нараховано позивачу податковий борг з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 4 085,46 грн., оскільки декларація від 03.03.2014 pоку, на яку посилається ГУ ДФС у м. Києві у відзиві, не містить податкового зобов`язання на суму 4 085,46 грн., що спростовує твердження останнього.

Згідно з пунктом 88.1. статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до пункту 89.1. статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що оскільки існування податкового боргу відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, а доказів спростування наданих позивачем відомостей щодо його відсутності не надано, то підстави для виникнення податкової застави, встановлені статтею 89 ПК України також відсутні.

Доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2021 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. В. Карпушова

Повний текст складено 06.10.2021.