Справа № 120/1294/21-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1294/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

05 жовтня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області щодо звільнення позивача;

- визнати протиправним та скасувати наказ №13 від 08.02.2021 в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу державних допомог управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації ;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2021 до моменту прийняття судом рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не надано оцінку долученому до матеріалів справи листу управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області №227/01-07 від 29.01.2021, зі змісту якого, на думку апелянта, вбачається, що нова структура та новий штатний розпис установи ще не затверджено, а тому відповідач не може повідомити, чи буде скорочена посада ОСОБА_1 , що свідчить про протиправність наказу в частині звільнення позивачки з роботи.

Також, позивач вказує, що жодним нормативним документом не передбачено попередження про можливе наступне вивільнення.

Крім того, на думку позивача до того часу, поки не був затверджений штатний розпис, відповідач не міг вживати заходів щодо попередження працівників про наступне звільнення в розумінні ч. 3 ст. 87 Закону України Про державну службу та ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки до цього моменту суб`єкту владних повноважень не було достеменно відомо, які саме посади та працівники підлягають скороченню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.12.2020 розпорядженням №840 голови Вінницької обласної державної адміністрації затверджено рекомендаційну граничну чисельність працівників районних державних адміністрацій та постановлено головам районних державних адміністрацій до 06.01.21 попередити про можливе вивільнення працівників та у двомісячний термін після попередження вивільнити таких.

06 січня 2021 року згідно наказу начальника управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації №2 постановлено привести у відповідність структури управління відповідно до граничної чисельності доведеної розпорядженням голови ОДА від 31.12.2020 р. №840 та здійснити заходи щодо попередження працівників про можливе вивільнення з дотриманням вимог чинного законодавства про державну службу та законодавства про працю.

Згідно листа ознайомлення попереджено працівників управління про можливе наступне вивільнення, в тому рахунку і ОСОБА_1 , що мало місце 06.01.2021.

Розпорядженням голови Тульчинської районної державної адміністрації № 8 р-к від 18.01.2021 затверджено структуру та граничну чисельність управлінь.

Наказом №13 від 08.02.2021 ОСОБА_1 увільнена з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу в зв`язку із скороченням штату внаслідок реорганізації управління.

Позивач, не погоджуючись з наказом про звільнення, звернулась з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що 06.01.2021 ОСОБА_1 , серед інших попереджено про можливе наступне вивільнення та, в подальшому, 08.02.2021 звільнено саме через скорочення чисельності штату внаслідок реорганізації управління.

Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку, що приймаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України про державну службу, а відтак, підстави для визнання протиправним та скасування наказу - відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України від 10.12.2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі Закон № 889-VIII).

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця регулюються Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), який є спеціальним законом щодо врегулювання спірних відносин у цій справі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Пунктами 1 та 1-1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції, чинній на час повідомлення про наступне вивільнення) визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що в редакції Закону України «Про державну службу», чинній на момент виникнення спірних правовідносин, скасовано обов`язок суб`єкта призначення пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі, а також виключене положення п.1 ч.1 ст. 87 Закону № 889-VIII, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

З матеріалів справи встановлено, що 06.01.2021 начальником Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації прийнято наказ №2 «Про реорганізацію управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації».

Пунктом 1 наказу від 06.01.2020 визначено привести у відповідність структуру управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації, відповідно до граничної чисельності доведеної розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 31.12.2020 №840 «Про затвердження рекомендаційної граничної чисельності працівників районних державних адміністрацій»

Згідно п.2 наказу від 06.01.2020 головному спеціалісту з питань персоналу управління соціального захисту населення районної держадміністрації Семеновій О.В. здійснити необхідні заходи щодо попередження працівників про можливе вивільнення з дотриманням вимог чинного законодавства про державну службу та законодавства про працю.

Матеріали справи містять лист особистого ознайомлення з наказом від 06.01.2021 №2 «Про попередження працівників управління соціального захисту населення районної державної адміністрації «про можливе наступне вивільнення у порядку ст. 87 Закону України «Про державну службу». Зі змісту вказаного листа-ознайомлення вбачається, що 06.01.2021 позивач була ознайомлена з вказаним наказом та попереджена про можливе наступне вивільнення, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 (а.с. 37).

При цьому, судом не встановлено обставин, що дане попередження про часткове вивільнення суперечить вимогам ч.3 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

З матеріалів справи слідує, що наказом заступника начальника Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації від 27.01.2020 №7 затверджено штатний розпис управління соціального захисту Тульчинської РДА Вінницької області в кількості 44 штатних одиниці.

Згідно даного штатного розпису наявний відділ державних допомог, в якому, зокрема, затверджено дві посади провідних спеціалістів.

При цьому, судом встановлено, що 16.01.2021 розпорядженнями Крижопільської РДА №4-рк, Піщанської РДА №5, Томашпільської РДА №5 припинено у порядку реорганізації управління соціального захисту Крижопільської РДА, Піщанської РДА, Томашпільської РДА шляхом приєднання до управління соціального захисту Тульчинської РДА Вінницької області.

10.02.2021 наказом від 05.02.2021 №10 затверджено штатний розпис управління соціального захисту Тульчинської РДА Вінницької області в кількості 71 штатних одиниць.

Зі змісту затвердженого штатного розпису Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації на 2021 рік вбачається, що за м.Тульчин закріплено 36 посад, решта посад значиться за смт. Крижопіль, смт.Піщанка, смт. Томашпіль. Тобто, фактично чисельність штату управління соціального захисту Тульчинської РДА Вінницької області, що знаходиться в м. Тульчин скорочено з 44 до 36 штатних одиниць.

При цьому, судом встановлено, що відділ державних допомог, в якому обіймала посаду позивач та сама посада провідного спеціаліста, ліквідовані.

Таким чином, враховуючи, що позивач була попереджена про наступне можливе вивільнення у строк, визначений ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII, а посада та відділ, в якому позивач працювала, штатним розписом, затвердженим на 2021 рік не передбачені, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та згідно вимог чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно вимог чинного законодавства при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на лист Управління соціального населення Тульчинської районної державної адміністрації від 29.01.2021 №227/01-07, який вона отримала як відповідь на заяву щодо її можливого звільнення, оскільки зі змісту вказаного листа фактично вбачається, що станом на 29.01.2021 тривала реорганізація управління, нову структуру та штатний розпис управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації не затверджено, а тому жодних протиправних дій по відношенню до позивача відповідач не вчиняв.

При цьому, наявність вказаного листа не спростовує факту належного способу ознайомлення позивача про можливе вивільнення, яке мало місце 06.01.2021.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем доведено правомірність своїх дій під час прийняття оскаржуваного наказу, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Решта доводів апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.