Справа № 160/5744/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року Справа №160/5744/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Царікової О.В.,

секретаря судового засідання Голубцової А.І.,

за участю

прокурора: Мусієнко А.О.,

представника позивача Гурського В.С.,

представника відповідача Олійник А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 160/5744/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

23.03.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява (вх. №22897/21) Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 у справі №160/5744/19 заяву Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови повернуто заявнику.

Означену ухвалу суду оскаржено в апеляційному порядку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі №160/5744/19 апеляційну скаргу Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 р. про повернення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 р. в справі №160/5744/19 задоволено частково. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 про повернення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 в справі №160/5744/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши заяву Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19 за нововиявленими обставинами на відповідність вимогам ст. 364 Кодексу адміністративного судочинства України, суд залишив означену заяву без руху згідно ухвали від 16.07.2021.

В ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 у справі №160/5744/19 судом встановлено заявнику термін для усунення недоліків заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли документи (вх. №68886/21 від 11.08.2021) від Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на виконання вищезазначеної ухвали суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №160/5744/19 Дніпропетровській обласній прокуратурі поновлено строк звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відкрито провадження за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19. Розгляд заяви вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у судовому засіданні на 10.09.2021.

Так, у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19 Керівник Дніпропетровської обласної прокуратури просить суд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування означеної заяви заявник зазначив, що вищезазначеним рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, визнано протиправною та скасовано постанову Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №111639 від 30.05.2019 в сумі 1700,00 грн. Означене рішення мотивоване тим, що адміністративно-господарські штрафи застосовуються виключно до автомобільних перевізників. Під час розгляду справи №160/5744/19 суд встановив, що 03.11.2017 і 04.11.2017 між позивачем, як орендодавцем, та ТОВ "Торгово-транспортна компанія "Санрайз", як орендарем, були укладені нотаріально посвідчені договори оренди транспортних засобів (у т.ч. транспортного засобу, який 10.05.2019 був зупинений посадовими особами Укртрансбезпеки для здійснення габаритно-вагового контролю) та підписано відповідні акти прийому - передачі. Строк дії договорів встановлений до 31.12.2022. Враховуючи наведене, при розгляді означеної справи по суті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не був перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому не міг нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Як зазначив заявник, зі змісту листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 1929/5/04-36-07-06 від 11.02.2021, що надійшов до обласної прокуратури 17.02.2021, стало відомо, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 26.04.2006. Основним видом діяльності суб`єкта господарювання є надання в оренду та експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна. При цьому, заявник наголосив, що за даними податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, й сум утриманого з них податку ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Санрайз» протягом 2017-2020 років не виплачувало ОСОБА_1 дохід за ознакою «157» (дохід, виплачений самозайнятій особі). Крім того, заявником встановлено, що директором, головним бухгалтером та засновником на ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Санрайз» є ОСОБА_1 . Також за інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області, яка викладена у листі №31/4-358 від 24.07.2020, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, станом на 10.05.2019 транспортний засіб марки DAF модель FT FX 105.410 реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_1 . При цьому, відповідно до форми № 1ДФ у 2 та 3 кварталах 2019 року ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Санрайз» жодних платежів на користь громадянина ОСОБА_1 не здійснювало. Означені обставини, на думку заявника, беззаперечно свідчать про відсутність реальних господарських правовідносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «Торгова-транспортна компанія «Санрайз» на підставі договорів оренди від 03.11.2017 і від 04.11.2019, та, як наслідок, спростовують твердження позивача про нездійснення ним перевезення 10.05.2019. Водночас, на запит прокуратури Дніпропетровської області №05/2-1227вих-20 від 30.07.2020 про надання інформації щодо проведення ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Санрайз» податкового розрахунку до сплати на користь фізичної особи ОСОБА_1 платежів за оренду рухомого майна, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 11.08.2020 надано відповідь листом №3230/9/04-36-33-01-09, в якому зазначено, що вищевказана інформація є конфіденційною, оскільки містить персональні дані особи, та є обмеженою при оприлюдненні. Отже, як наголошує заявник, отримання даних з податкового органу в якості доказів щодо відсутності реальних орендних правовідносин між ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Санрайз» та ОСОБА_1 . Державною службою України з безпеки на транспорті та надання їх до суду першої інстанції було неможливим. Тобто, фактично вказані вище докази були недоступними для уповноваженого органу, який виступав відповідачем у справі № 160/5744/19. Разом з тим, ці докази підтверджують обставини, що не були встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи та не були і не могли бути відомі Державній службі України з безпеки на транспорті на час її розгляду судом. Водночас, врахування їх судом, на думку заявника, мало б наслідком прийняття іншого судового рішення ніж те, яке було прийняте. Також заявник окремо підкреслив, що обставини, які викладені прокурором у цій заяві під час розгляду справи № 160/5744/19 не досліджувалися, а прокурор та Державна служба України з безпеки на транспорті участі у розгляді справи не приймали.

Не погоджуючись із означеною заявою позивачем в особі його представника подано до суду відзив на заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 160/5744/19 (вх. №13945/21-ел від 10.09.2021), в якому зазначено, що дані податкового органу в якості доказів відсутності реальності орендних правовідносин між ТОВ "Торгово-транспортна компанія "Санрайз" та ОСОБА_1 не можуть бути нововиявленими обставинами у цьому спорі, оскільки це не відноситься до предмету спору і не є належним доказом в розумінні ст. 73 КАС України, та не є нововиявленою обставиною взагалі. Так, представник позивача зазначив, що спір щодо реальності господарських операцій може існувати між податковим органом та платником податків, в той час як предметом спору в адміністративній справі №160/5744/19 було питання правомірності винесення постанови Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області від 30.05.2019 № 111639. Також, на думку представника позивача, обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, не можуть визнаватися нововиявленими. Крім того, надані прокурором форми №1ДФ, як доказ наявності нововиявлених обставин у цьому спорі, на думку представника позивача, є недопустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України. Так, пунктом 63.12 ст. 63 Податкового кодексу України встановлено, що інформація, яка збирається, використовується та формується органами доходів і зборів, у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних і використовується, з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом. Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про інформацію», податкова інформація це сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. При цьому, згідно із п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами. Представник позивача звернув увагу суду на те, що жодний закон не містить прямого дозволу на використання контролюючими органами та органами прокуратури податкової інформації про контрагентів для обгрунтування нереальності господарських операцій між платниками податків без письмової згоди контрагента, наданою податковому органу. Представник позивача наголосив, що ОСОБА_1 не надавав відповідної згоди податковому органу та є взагалі незрозумілим, де та яким саме чином прокурор отримав податкову інформацію, а, отже, такі докази не можуть вважатись допустимими в розумінні ст. 74 КАС України та взяті судом до уваги.

Від відповідача станом на 10.09.2021 до суду не надійшло будь-яких заяв, клопотань, пояснень.

Прокурор у судовому засіданні 10.09.2021 заяву підтримав, просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 10.09.2021 заперечив проти задоволення заяви Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, просив суд відмовити у задоволенні означеної заяви повністю.

Представник відповідача заяву Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду підтримав, просив суд задовольнити її у повному обсязі.

Заслухавши представника прокурора та представників сторін у справі, дослідивши матеріали заяви, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд зазначає таке.

21.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 111639 від 30.05.2019 року, якою до фізичної особи ОСОБА_1 застосований адміністративно-господарський штраф в сумі 1700,00 грн.;

- визнати протиправними дії Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області щодо складання розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів № 0015269 від 10.05.2019 року, яким ОСОБА_1 нарахована сума до сплати в розмірі 10927,20 євро.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані протиправністю спірної постанови Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №111639 від 30.05.2019, оскільки у спірних відносинах автомобільним перевізником було ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Санрайз», а не позивач.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі №160/5744/19 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог ч. 6 ст. 12, ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 у справі №160/5744/19 допущено заміну неналежного відповідача Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області на належного відповідача Державну службу України з безпеки на транспорті.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 у справі №160/5744/19 задоволено клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі та закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області щодо складання розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів №0015269 від 10.05.2019, яким ОСОБА_1 нарахована сума до сплати в розмірі 10 927, 20 євро.

За результатами розгляду адміністративної справи №160/5744/19 Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято 04.11.2019 рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №111639 від 30.05.2019 року, за якою до фізичної особи ОСОБА_1 застосований адміністративно-господарський штраф в сумі 1700,00 грн.

Означене рішення суду відповідачем (Державна служба України з безпеки на транспорті) отримано 11.11.2019, однак в апеляційному порядку останнім не оскаржувалося та набрало законної сили 05.12.2019 й у подальшому звернуто до примусового виконання в частині присуджених на користь ОСОБА_1 судових витрат.

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла від Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 160/5744/19.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом розгляду в адміністративній справі № 160/5744/19 були позовні вимоги щодо правомірності винесення Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області постанови №111639 від 30.05.2019 та обгрунтованості нарахування позивачу адміністративно-господарського штрафу згідно з означеною постановою.

Під час розгляду справи, судом досліджувалося питання правомірності нарахування ОСОБА_1 означеного штрафу та встановлено, що останній є власником відповідного транспортного засобу з напівпричепом, однак означений автотранспорт на момент виникнення спірних правовідносин (проведення габаритно-вагового контролю) перебував у тимчасовому платному володінні і користуванні на праві оренди ТОВ "Торгово-транспортна компанія "Санрайз" на підставі укладених із позивачем договорів оренди від 03.11.2017 і від 04.11.2017 (строк дії цих договорів - до 31.12.2022).

За результатами розгляду означеної справи, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 в межах розгляду спірних правовідносин не був перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв`язку з чим не міг нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, згідно з положеннями ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Окрім того, Дніпропетровський окружний адміністративний суду у рішенні від 04.11.2019 у справі № 160/5744/19 звернув увагу на процедурні порушення працівників Укртрансбезпеки під час складання акта № 0015269 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.05.2019, а саме: означений акт було складено відносно транспортного засобу марки DAF модель FT XF 105.410 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки JANMIL модель NW реєстраційний номер НОМЕР_3 , в той час як перевірці підлягав транспортний засіб марки DAF модель FT XF 105.410 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки JANMIL модель NW реєстраційний номер НОМЕР_4 .

З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується із доводами представника позивача стосовно того, що викладені заявником твердження щодо відсутності реальних орендних правовідносин між ОСОБА_1 та ТОВ "Торгово-транспортна компанія "Санрайз" не належать до предмету спору у цій справі, оскільки в рамках розгляду означеної адміністративної справи розглядалося питання правомірності нарахування посадовами особами Укртрансбезпеки позивачу адміністративно-господарського штрафу.

При цьому, підставою для зазначених вище висновків суду став сам факт наявності укладених між позивачем та ТОВ "Торгово-транспортна компанія "Санрайз" й зареєстрованих у встановленому законодавством порядку договорів оренди відповідних транспортних засобів, які на момент розгляду адміністративної справи №160/5744/19 не було визнано недійсними.

Окрім того, сам факт не виконання ТОВ "Торгово-транспортна компанія "Санрайз" вимог укладених із позивачем договорів оренди в частині оплати, як і не виконання ОСОБА_1 або його контрагентом-орендарем (у випадку отримання такої оплати) вимог Податкового кодексу України в частині відсутності декларування отриманих доходів та понесення витрат, жодним чином не впливає на спірні правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду (частина 2 статті 361 КАС України).

Згідно із частиною 4 статті 361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 по справі №127/2-а-4944/11 та в ухвалі від 17.09.2020 по справі №420/4053/19, необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з вимогами статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).

Отже, докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування.

Разом з тим, надані заявником форми №1ДФ не є належним доказом в розумінні ст. 73 КАС України, оскільки спір щодо реальності господарських операцій позивача із ТОВ "Торгово-транспортна компанія "Санрайз" за означеними договорами оренди може існувати між податковим органом та платником податків (в даному випадку позивачем або його контрагентом), в той час спір в рамках адміністративної справи №160/5744/19 стосувався виключно питання противоправних дій відповідача (Державної служби України з безпеки на транспорті) та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Окрім того, суд приймає до уваги твердження представника позивача щодо недопустимості поданих заявником доказів (зокрема, форми 1ДФ), оскільки з відзиву слідує, що ОСОБА_1 не надавав згоду на використання податкової інформації відносно нього у відносинах, які не стосуються оподаткування та дотримання вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені невними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Частиною 3 статті 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи.

При цьому, нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд зауважує, що такі обставини мають бути істотними - тобто вони мають безумовно впливати на результат вирішення спору, спростовувати факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжувати процесуальні наслідки, впливати на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

При цьому, до суду заявником не надано достатніх, належних і достовірних доказів, які б спростовували факти, що покладені в основу рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19, яке в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили 05.12.2019.

Більш того, суд не може здійснювати переоцінку тих доказів, які досліджені судом під час винесення судового рішення від 04.11.2019 у справі № 160/5744/19, або оцінювати докази, які не оцінювалися судом з приводу встановлених обставин, з врахуванням ч.4 ст.361 КАС України.

Нововиявлені обставини мають бути належним чином доведені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами й не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались адміністративним судом у процесі розгляду справи, натомість заявником не надано нових доказів на підтвердження наявності нововиявленої обставини.

Суд зауважує, що наявність нововиявлених обставин зводиться заявником виключно на нереальності господарських відносин позивача із ТОВ "Торгово-транспортна компанія "Санрайз".

На переконання суду означені твердження не можна віднести до істотної обставини у спірних правовідносинах, оскільки, навіть фактична нереальність означених господарських відносин за відсутності визнання відповідних правочинів недійсними у встановленому законодавством України порядку, з урахуванням презумпції правомірності правочину (ст. 204 Цивільного кодексу України) та наданих заявником до суду доказів не могло би призвести до іншого результату судового розгляду в означеній справі.

Окрім того, суд зауважує, що не належать до нововиявлених обставин нові докази або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову, спрямоване на переоцінку встановлених судом обставин.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Наведене дає підстави для висновку, що нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Не є нововиявленими обставинами: ті, які виникли після ухвалення рішення (не існували на той момент); ті, на які посилалися як на докази сторони, або об`єктивно могли бути долучені як докази; невчасно подані сторонами докази; офіційні тлумачення Конституційного Суду України тощо.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини зазначав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03.04.2008).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, №69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18.11.2004).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 30.04.2020 у справі №815/6721/16, від 15.05.2020 у справі №820/4725/17, від 20.10.2020 у справі №826/15038/17.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проаналізувавши наведені у заяві обставини в контексті наведених правових норм та зважаючи на вказані правові позиції Верховного Суду, суд вважає, що у даному випадку обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, не відповідають наведеним процесуальним ознакам з огляду на те, що такі обставини існували й на момент розгляду справи.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 4. ст. 361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За приписами ч. 6 ст. 361 КАС України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Повноваження судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України, п. 40).

Суд акцентує увагу, що із тексту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами встановлено, що заявник фактично не погоджується із судовим рішенням від 04.11.2019 у справі № 160/5744/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, кожне судове рішення, підлягає оскарженню в апеляційному та у передбачених випадках касаційному порядку.

За висновком суду, зазначені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні вимог ст. 361 КАС України, позаяк не відносяться до нововиявлених обставин, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставиною, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 КАС України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що зазначені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні вимог ст. 361 КАС України, не впливають на правильність і законність рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 160/5744/19, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні заяви Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 160/5744/19 залишає в силі.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 256, 295, 361, 363, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №160/5744/19 залишити в силі.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду у повному обсязі складена 10.09.2021.

Суддя О.В. Царікова