Справа № 440/7796/21
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7796/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування рішення.

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування рішення начальника відділу організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення УДМС України в Полтавській області від 27.09.2019 року №20 про заборону в`їзду в Україну громадянину Єгипту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживав в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , строком на три роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.05.2021 року йому було відмовлено у перетині державного кордону України за наявності рішення №20 від 27.09.2019 про заборону в`їзду в Україну. Позивач зазначає, що постанова про заборону в`їзду в Україну протягом трьох років має бути скасована за тих обставин, що винесена була у зв`язку із застосуванням щодо позивача відповідальності у вигляді штрафу за відсутності умислу на вчинення адміністративного правопорушення, добровільної сплати суми штрафу і закінчення 02.06.2021 року відповідного виконавчого провадження з виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 відкрите спрощене позовне провадження у справі №440/7796/21, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

18.08.2021 Управлінням Державної міграційної служби України в Полтавській області до матеріалів справи наданий відзив, за змістом я якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на обґрунтованість прийнятого рішення про заборону в`їзду на територію України, адже ОСОБА_3 не сплатив штраф, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МПТ №000003, що стало підставою для вчинення відповідачем дії, передбачених статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В судовому засіданні 13.09.2021 представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання 29.09.2021 сторони не з`явилися. Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Андроу ОСОБА_4 є громадянином Єгипту, що підтверджується копією паспортного документу /а.с.5/.

1.03.2019 року прибув на територію України через КПП «Бориспіль». Навчався у Полтавському національному технічному університеті і тимчасово проживав у м. Полтава. На період навчання був документований посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1 терміном дії до 30.07.2019.

07.06.2019 позивач уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_5 /а.с.14/.

30.06.2019 позивач закінчив навчання у Полтавському національному технічному університеті, про що отримав диплом НОМЕР_2 /а.с.9/ і 08.08.2019 вилетів до Єгипту.

З урахуванням проживання позивача на території України в період з 30.07.2019 по 08.08.2019 року за відсутності законодавчо визначених підстав та після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання, на позивача по факту скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 203 КУпАП був складений протокол ПР МПТ №000003 від 07.08.2019 /а.с.48/ та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення ПН МПТ №000003 на суму 1700 грн, яку позивач особисто отримав /а.с.49/.

У зв`язку із несплатою штрафу, відповідно до положень частини 1 ст.307, 2 ст. 308 КУпАП, відповідач звернувся до Подільського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області листом від 04.09.2019 про стягнення в примусовому порядку з громадянина Єгипту ОСОБА_2 штрафу у подвійному розмірі в сумі 3400 грн. /а.с.50/. Було відкрите виконавче провадження /а.с.46/.

31.05.2021 року позивач прилетів з Єгипту до пункту пропуску через державний кордон ППр «Бориспіль», де заступником начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби з персоналу відділу прикордонної служби «Бориспіль-1», окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» було прийняте рішення про відмову в перетинанні державного кордону України /а.с.20/ з підстав наявності щодо позивача рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну №20 від 27.09.2019 /а.с.19/.

Позивач, сплатив суму штрафу, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про закінчення виконавчого провадження /а.с.18/ і, не погоджуючись із рішенням про заборону в`їзду в Україну №20 від 27.09.2019, оскаржив його до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до пунктів 6 та 9 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України - це іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до частин першої та третьої статі 9 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначається Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року №1235 (далі - Інструкція №1235).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №1235 визначено, що ця Інструкція розроблена відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року № 280.

За правилами пункту 3 Інструкції №1235 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону №3773 в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (частина 2 статті 13 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VІ рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Підпунктом «д» пункту 4 Інструкції №1235 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну. За правилами пункту 6 Інструкції №1235, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

З аналізу наведених норм законодавства суд приходить до висновку, що при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в статті 13 Закону №3773.

Як вбачається з рішення про заборону в`їзду в Україну №20 від 27.09.2019, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставини, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до статті 31 Закону №3773 відсутні.

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивачем виконане рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про накладення адміністративного стягнення, тобто ОСОБА_1 не має невиконаних майнових зобов`язань перед державою Україна. З 07.06.2019 перебуває у шлюбі із громадянкою України ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що не мав наміру порушувати терміни перебування на території України, встановлені посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 терміном дії до 30.07.2019, а вимушений був затриматися за для оформлення належним чином документів, що підтверджують навчання та закінчення навчання в Полтавському національному технічному університеті до 02.08.2019 /а.с.9-11/ і, відповідно, 08.08.2019 останній покинув територію України в добровільному порядку.

Таким чином, на час розгляду справи доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки в матеріалах справи відсутні.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 13.07.2021 № 0.0..1 /а.с.4/. Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 908,00 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина НОМЕР_3 , виданий 08.08.2020 органом 2) до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Пушкіна,63, ) задовольнити.

Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 27.09.2019 року №20 про заборону в`їзду в Україну громадянину Єгипту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено .

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва
суддя суддя