Справа № 640/13321/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року м. Київ № 640/13321/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

ОСОБА_1

до 1) Міністерства юстиції України;

2) Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату

про визнання протиправним, скасування наказу, скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 5 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 05 квітня 2021 року щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 26 грудня 2011 року за № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1396/5 від 16 квітня 2021 року "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 ".

В обґрунтування позову зазначено, що рішення № 5 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 05 квітня 2021 року щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 26 грудня 2011 року за № НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню, як і спірний наказ. Позивач вважає, що подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, тобто, зі спірного у цій справі питання, могло бути подано лише у випадку беззаперечного підтвердження фактів неодноразового порушення позивачем чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій та враховуючи тяжкість таких порушень, при визначенні підстав для анулювання свідоцтва слід було враховувати тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання ним своєї вини, його ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Відтак, на переконання позивача, відповідачем необґрунтовано застосовано крайній захід дисциплінарного впливу та внесено подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Позивачем до суду подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 1396/5 від 16 квітня 2021 року "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 ".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року відмовлено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 22021 року залучено до участі у справі Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату у статусі відповідача-2. Зобов`язано Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату надати суду протягом 10-ти днів з дня отримання даної ухвали відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, належним чином засвідченні копії матеріалів перевірки позивача та всіх документів на підставі яких винесено оскаржуване рішення.

Представником відповідача-1 до суду подано клопотання про розгляд справи за загальними правилами позовного провадження, мотивоване характером спірних відносин та їх надзвичайною важливістю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про розгляд справи за загальними правилами позовного провадження.

Відзив відповідача-1 мотивований тим, що подання про анулювання свідоцтва було внесено у зв`язку із порушенням нотаріусом норм чинного законодавства, про що свідчать результати позапланової комплексної перевірки діяльності нотаріуса. Неодноразові порушення чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій були встановлені за результатами проведеної позапланової комплексної перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства. Також, з метою належної підготовки подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 , Міжрегіональним управлінням здійснено перевірку за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр) щодо наявності інших рішень судів, що набрали законної сили, якими виконавчі написи, вчинені приватним нотаріусом ОСОБА_1, неодноразово визнавались такими, що не підлягають виконанню.

Відповідач -2 відзиву на позов на подав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

26 грудня 2011 року Міністерством юстиції України позивачу видано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № НОМЕР_1, на підставі якого позивачем здійснювалась нотаріальна діяльність у межах Київського міського нотаріального округу.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу № 718/8 від 03 серпня 2020 року Міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції проводилась комплексна перевірка організації нотаріальної діяльності на виконання доручення Міністерства юстиції України від 23 червня 2020 року № 2832/19.5.1/32-20.

За результатом проведеної перевірки, складено Довідку про результати позапланової комплексної перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства від 06 серпня 2020 року та встановлені порушення нотаріусом організації нотаріальної діяльності, відповідно наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 серпня 2020 року № 1000/6 «Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 ». Також, вирішено зупинити нотаріальну діяльність з 07 вересня 2020 року по 14 вересня 2020 року на час проходження підвищення кваліфікації.

За результатом проходження підвищення кваліфікації та отримання відповідного свідоцтва про підвищення кваліфікації в Інституті права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України від 11 вересня 2020 року, нотаріальну діяльність позивача відновлено.

Вищезазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, визнаються сторонами, тому в суду не виникає сумнівів щодо достовірності вказаних обставин.

03 лютого 2021 року Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулось із поданням до Вищої кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України від 26 грудня 2011 року № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

За змістом подання вбачається наступне:

«Згідно статистичних даних, наявних у Міжрегіональному управлінні, приватним нотаріусом ОСОБА_1 за 2020 рік вчинено 15995 нотаріальних дій, з них 11 792 виконавчих написів.

На розгляді Міжрегіонального управління перебувало близько 40 (сорока) скарг/звернень на вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

06 січня 2021 року до Міжрегіонального управління надійшло доручення Міністерства юстиції України щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 05 січня 2021 року № 50/19.1.1/32-21, в якому, зокрема, наявна інформація щодо рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 357/7584/20.

З вищезазначеного рішення вбачається, що «…дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. При вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусом не було враховано умови спливу строку давності, який не може перевищувати трьох років з дня виникнення права вимоги. Отже суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про порушення нотаріусом прав позивача при вчиненні виконавчого напису, що полягає у недотриманні умов вчинення такої нотаріальної дії, а тому вимоги позивача є доведеними та підлягають до задоволення».

З метою належної підготовки подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 , Міжрегіональним управлінням здійснено перевірку за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр) щодо наявності інших рішень судів, що набрали законної сили, якими виконавчі написи, вчинені приватним нотаріусом ОСОБА_1, неодноразово визнавались такими, що не підлягають виконанню (рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.05.2020 у справі № 209/952/20, провадження № 2/209/626/20 (дата набрання законної сили 07.08.2020); рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 11.08.2020 у справі № 478/867/20, провадження № 2/478/193/2020 (дата набрання законної сили 18.09.2020); рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.08.2020 у справі № 348/654/20, провадження № 2/348/620/20 (дата набрання законної сили 22.09.2020); заочне рішення Першотравенського міського суд Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі № 186/317/20, провадження № 2/0186/211/20 (дата набрання законної сили 12.11.2020); рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.11.2020 у справі № 472/735/20, провадження № 2/472/321/20 (дата набрання законної сили 11.01.2021); рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.10.2020 у справі № 295/10681/20, провадження № 2/295/2558/20 (дата набрання законної сили 26.11.2020); заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 07.12.2020 у справі № 755/4882/20, провадження № 2/478/308/2020 (дата набрання законної сили 11.01.2021); рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.05.2020 у справі № 174/126/20, провадження № 2/174/121/2020 (дата набрання законної сили 07.08.2020); рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2020 у справі № 352/1531/20, провадження № 2/352/803/20 (дата набрання законної сили 17.12.2020); рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.08.2020 у справі № 552/7066/19, провадження № 2/552/580/20 (дата набрання законної сили 18.09.2020); рішення Київського районного суду м. Полтави від 28.10.2020 у справі № 755/8504/20, провадження № 2/552/1259/20 (дата набрання законної сили 28.11.2020); рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.11.2020 у справі № 623/3194/20, провадження № 2/623/921/2020 (дата набрання законної сили 14.12.2020); рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.07.2020 у справі № 524/1025/20, провадження № 2/524/1358/20 (дата набрання законної сили 22.08.2020); рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07.12.2020 у справі № 937/4580/20, провадження № 2/937/2232/20 (дата набрання законної сили 11.01.2021); рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2020 у справі № 161/13035/20, провадження № 2/161/3293/20 (дата набрання законної сили 24.12.2020).

За результатами проведеного моніторингу судових рішень вбачається, що в Реєстрі наявні рішення судів, що набрали законної сили, якими встановлено систематичні неодноразові порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 законодавства при вчиненні виконавчих написів на кредитних договорах.

Згідно з рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 11.08.2020 у справі № 478/867/20, провадження № 2/478/193/2020 (дата набрання законної сили: 18.09.2020) «...матеріалами справи встановлено, що між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і ОСОБА1 15 грудня 2011 року був укладений договір про надання споживчого кредиту №, згідно умов якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 12848 грн., з яких: 11000 грн. на придбання товару та 1848 грн. на придбання послуг, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, строком на 24 місяці (а.с.43-45).

Відповідно до п. 1.4.1 Договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов`язаний повністю повернути Кредитору суму отриманого Кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені Кредитним договором не пізніше « 15» грудня 2013 року.

Погашення кредиту ОСОБА 1 не здійснювала.

20.02.2020 ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 із заявою про вчинення виконавчого напису 20.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2777 про стягнення з ОСОБА1, ІНФОРМАЦІЯ І, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР І, яка є боржником за кредитним договором № від 15.12.2011, укладеним між нею та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», на підставі Договору факторингу №08/03/2013 від 06.03.2013, в свою чергу, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» 31.07.2017, уклав Договір факторингу №31/07-1, з ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ», за умовами якого, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» відступив на користь ТОВ «ФК «УНО КАПІТАЛ», своє право вимоги до боржників, що не виконали свої фінансові зобов`язання, відповідно до укладених договорів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 31.07.2017 по 05.02.2020. Сума заборгованості становить 15168 грн. 33 коп., що складається з: 13656 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1350 грн. прострочена заборгованість за комісією; 162 грн. 33 коп. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із Стягувана, в розмірі 40 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувана. Загальна сума, яка підлягає стягненню 15208 грн. 33 коп. (а.с.46).

Крім того, слід зазначити, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат» було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за правом вимоги, яка існує вже більше аніж З роки, і це не могло не бути відомо нотаріусу у зв`язку з тим, що це вбачається із самого кредитного договору, строк дії якого закінчився ще 15.12.2013, тобто за більше ніж 7 років до вчинення даного виконавчого напису.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА1 слід задовольнити та визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.».

У рішенні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.08.2020 у справі № 348/654/20, провадження № 2/348/620/20 (дата набрання законної сили: 22.09.2020) зазначено про те, що «...судом встановлено, що 26.06.2008 року між позивачем та ПАТ «Банк «Форум» був укладений кредитний договір №187/08/14-15-Anewv, згідно якого позивачу було відкрито кредитну лінію на суму кредиту в сумі 24 083 доларів США, строком до 25.06.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом в розмірі 13 відсотків річних.

З`ясовано також, що в кредитному договорі від 26.06.2008 №187/08/14-15-Anewv була передбачена можливість для кредитора звернутись до суду із позовною заявою про дострокове стягнення боргу за кредитним договором, чим банк і скористався.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.12.2015 року частково задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА1, ОСОБА 2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з позивача по справі - ОСОБА1, (ідн. НОМЕР І) на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість по кредитному договору №187/08/14-15-Anewv від 26.06.2008 3204,10 доларів США (що по курсу НБУ становить 67702 грн. 63 коп.), а також 3433 грн. 69 коп. штрафних санкцій, а всього - 71146,13 грн. (а.с.13-14).

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2016 року відстрочено виконання рішення Надвірнянського суду Івано-Франківської області від 01.12.2015 року по справі №348/1222/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором до 15.06.2016.

Крім того, ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.02.2017 відстрочено виконання рішення Надвірнянського суду Івано-Франківської області від 01.12.2015 року по справі №348/1222/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором до 14.02.2018 (а.с. 17-18).

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА1 повністю виконано рішення Надвірнянського районного суду від 01.12.2015 та сплачено 71 146 грн 13 коп заборгованості по кредитному договору №187/08/14-15-Anewv, що підтверджується копіями квитанцій, які знаходяться в матеріалах справи, а саме: № 19866901 від 15.12.2016 на суму 10 000 грн., №20134400 від 26.12.2016 р. на суму 5 000 грн., № ПН50567 від 28.12.2017 на суму 5 000 грн., №102096 від 31.01.2018 р. на суму 5 000 грн., № 116 від 28.04.2017 на суму 5 000 грн., від 30.06.2017 на суму 8 000 грн., від 31.07.2017 на суму 6 000 грн., № 41 від 23.11.2017 р. на суму 5 000 грн., №29 від 06.02.2017 на суму 5 000 грн., № ПН2821К від 28.02.2017 на суму 3 000 грн., № 96 від 29.08.2017 на суму 6 000 грн., № 107 від 04.10.2017р. на суму 5 000 грн., № 28 від 30.10.2017 на суму 5 000 грн. Всього на суму 73 000 грн. Тобто, станом на 01.02.2018 борг погашений повністю.

Згідно постанови заступника начальника Надвірнянського районного відділу ДВС від 23.06.2018 року виконавчий лист повернуто стягувачу як виконаний за заявою стягувача від 14.03.2018 (а.с.28).

З`ясовано також, що відповідачем ТОВ «Росвен Інвест Україна» 04.12.2019 направлено позивачу ОСОБА1 повідомлення, яким проінформовано останнього про те, що відповідач набув статусу нового кредитора і у нього станом на 04.12.2019 є заборгованість в сумі 42988, 10 грн. (а.с.29).

Позивачем ОСОБА 1 16.12.2019 на адресу відповідача направлено заперечення щодо нарахованої заборгованості по вищезазначеному кредитному договору (а.с.31-33).

21.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис №1397 про стягнення з позивача ОСОБА1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» суми боргу за кредитним договором № 187/08/14-15-Anewv від 09.07.2007 42 998,10 грн. Дана сума є простроченим боргом за сумою кредиту ( а.с. 13).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. від 24.03.2020 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 1397 від 21.01.2020 (а.с.38-40).

Як випливає із дослідженого в судовому засіданні виконавчого напису даний виконавчий напис вчинений за кредитним договором № 187/08-14-15-Anewv від 09.07.2007. Однак, як ствердив в судовому засіданні представник позивача, останній договір № 187/08-14-15-Anewv від 09.07.2007 із банком не укладав та жодних коштів за таким договором не отримував. ОСОБА1 укладав договір № 187/08-14-15-Anewv від 26.06.2008. Тобто нотаріусом вчинено виконавчий напис за неіснуючим кредитним договором.

Так як ПАТ «Банк «Форум» 27.05.2015 подав позов про дострокове стягнення боргу за кредитним договором то з цього часу договірні правовідносини між позивачем ОСОБА1 та Банком припинилися натомість розпочалися правовідносини, що регулюються законом. Тобто трьохрічний строк для звернення до нотаріуса закінчився 27.05.2018. Однак, нотаріус вчинив виконавчий напис 21.01.2020, тобто майже через п`ять років з моменту пред`явлення вимоги, тобто з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Більше того нотаріус вчинив виконавчий напис за неіснуючим договором.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, оскільки, вчинений поза межами трьохрічного строку, не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, виконавчий напис вчинений за неіснуючим кредитним договором, який позивач ОСОБА 1 не підписував та кошти за яким він не отримував, а тому не підлягає виконанню.

На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, як свідчать обставини справи, оспорюваний виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства».

Аналогічна позиція вбачається із рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.05.2020 у справі № 174/126/20, провадження № 2/174/121/2020 (дата набрання законної сили: 07.08.2020), в якому «... судом встановлено, що 14.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА 1 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу. Предмет застави: марка Acura, модель MDX, рік випуску 2007, колір срібна перлина, тип НОМЕР І легковий-універсал-В, номер шасі НОМЕР 2 , державний номер ПОМЕРЗ . Відомості про укладення інших договорів між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА1 в матеріалах справи відсутні (а.с. 70-78).

До позовної заяви долучено технічний паспорт на вказаний вище автомобіль (а.с. 15).

20.01.2020 ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 із заявою про вчинення виконавчого напису, в якій просить стягнути на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», який є кредитором по кредитному договору № 0 від 03.06.2013, заборгованість з боржника ОСОБА 1. Також вказано, що договір № 0 від 03.06.2013 року укладено між АТ «Дельтабанк» та ОСОБА_1, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі Договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 991/к, укладеного між АТ «Дельтабанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» 16.11.2018. Право вимоги за кредитним договором № 0 від 03.06.2013 перейшло АТ «Дельтабанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами укладеними АКІБ «УкрСиббанк» (а.с. 69).

Матеріали справи не містять даних про направлення та отримання ОСОБА1 листа від 04.12.2019 року про необхідність виконання умов кредитного договору № 0 від 03.062013 року та наступне (в разі неповернення боргу) вчинення виконавчого напису нотаріуса. Про направлення такого листа вказано у заяві про вчинення виконавчого напису (а.с. 69).

Для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано пакет документів, у тому числі і виписка з особового рахунка за кредитним договором № 0 від 03.06.2013 згідно з якою заборгованість станом на 20.01.2020 (включно) складає 1102915,71 грн. Заборгованість за вказаним кредитним договором № 0 від 03.06.2013 станом на 20.01.2020 не погашена (а.с. 68).

Витяг з реєстру боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 992/К від 16.11.2018, укладеного між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та АТ« Дельта банк» по боржнику ОСОБА1 містить дату кредитного договору 03.06.2013 року, дата закінчення кредитного договору 15.09.2014, номер кредитного договору 0 (а.с. 67)

21.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис за № 1433, про стягнення з ОСОБА1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», заборгованість в розмірі 1102915,71 грн. та 400,00 грн. за вчинення виконавчого напису, а загалом 1103315,71 (а.с. 66).

Отже, виконавчий напис вчинено на підставі наступних документів: копії витягу з реєстру боржників про відступлення прав вимог за кредитним договором № 991/к від 16.11.2018 укладеного між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та AT « Дельта банк» по боржнику ОСОБА1 ; виписки з особистого рахунку за кредитним договором № 0 від 03.06.2013, копії заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна» про вчинення виконавчого напису, договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14.09.2007; копії статуту ТОВ «Росвен Інвест Україна»; копії виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а.с. 67-87).

Перевіряючи додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, суд дійшов висновку, що укладення 14.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договору № 0 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу підтверджується, як копією відповідного договору, так і позивачем, який у позовній заяві вказав, що борг міг би виникнути за договором про надання йому AT «УкрСиббанк» споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 14.09.2007 строк дії якого закінчився 15.09.2014. При цьому в заяві про вчинення виконавчого напису стягувачем вказано, що договір укладено між АТ «Дельтабанк» та ОСОБА1 № НОМЕР 4 від 03.06.2013 і вказана фізична особа є боржником саме по цьому кредитному договору, а також надана виписка з особового рахунка саме за кредитним договором від 03.06.2013.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20.05.2015.

На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Матеріалами справи не підтверджується укладення 03.06.2013 кредитного договору № 0 між АТ «Дельтабанк» та ОСОБА1, копія його суду та приватному нотаріусу не надана, однак приватний нотаріус на це уваги не звернув і 21.01.2020 вчинив виконавчий напис № 1433, додаткову інформацію не витребував.».

Згідно із заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 07.12.2020 у справі № 755/4882/20, провадження № 2/478/308/2020 (дата набрання законної сили: 11.01.2021) «...в судовому засіданні встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «УНО КАПІТАЛ» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, який вчинив виконавчий напис щодо стягнення з ОСОБА1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «УНО КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № від 05.03.2012 у розмірі 11924 грн. 52 коп.

Та обставина, що відповідачем не надано жодного доказу направлення позивачу письмової вимоги сплатити заборгованість вказує на існування спору щодо розміру заборгованості за вищевказаним кредитним договором, а нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірності заявлених вимог. Таким чином, боргові зобов`язання, зазначені у виконавчому написі, не є безспірними.

Зважаючи на викладене, суд дійшов переконання, що наявність таких обставин не свідчить про безспірний характер заборгованості, оскільки її розмір не був погоджений з позивачем, а тому при вчиненні виконавчого напису від 17.02.2020 № 2180 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 були відсутні підстави вважати безспірною заборгованість ОСОБА1 за кредитним договором № від 05.03.2012 у розмірі 11924 грн. 52 коп., укладеного з ПАТ «ОТП Банк», і відтак вказану нотаріальну дію приватним нотаріусом вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1 п. З Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

З огляду на викладене, враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не були враховані обставини, які спростовують безспірність заборгованості між сторонами, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.».

Із заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі № 186/317/20, провадження № 2/0186/211/20 (дата набрання законної сили: 12.11.2020) вбачається, що «...26.07.2012 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення, яким стягнуто з ОСОБА1 (боржника), ОСОБА 2 , ОСОБА 3 (поручителі) на користь ПАТ «АСТРА БАНК» заборгованість за кредитним договором №05004 від 23 грудня 2008 року у розмірі 51 870,55 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 47 350,39 гривень, заборгованість зі сплати процентів - 3 266,80 гривень, пеня - 1 253,36 гривень.

Рішення суду набрало законної сили 07.08.2012 та було звернуто до виконання.

02 грудня 2013 року між ПАТ «АСТРА БАНК» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, згідно умовами якого первісний кредитор передає новому кредитору права вимоги за кредитним договором №05004 від 23 грудня 2008 року в розмірі 63 484,72 гривень.

21.11.2014 ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА1, ОСОБА З, ОСОБА 2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №05004 від 23.12.2008 в розмірі 63 484,72 гривень, з яких: 47 350,39 гривень - тіло кредиту, 16 134,33 гривень - відсотки.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016 у справі № 186/1974/14-ц провадження в цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА 4, ОСОБ АЗ, ОСОБА2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення заборгованості тіла кредиту в розмірі 47 350,39 гривень, закрито в зв`язку з набранням законної сили рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012 року.

Ухвалою суду встановлено, що 26.07.2012 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення по справі за позовом ПАТ «АСТРА БАНК» до ОСОБА1, ОСОБА З, ОСОБА 2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого стягнуто солідарно з ОСОБА1 , ОСОБА З , ОСОБА 2 на користь ПАТ «АСТРА БАНК» в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 05004 від 23.12.2008 51 870,55 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 47 350,39 гривень, заборгованості зі сплати процентів в розмірі 3 266,80 гривень, пені в розмірі 1 253,36 гривень. Рішення набрало законної сили 07 серпня 2012 року.

02.12.2013 між ПАТ «АСТРА БАНК» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «АСТРА БАНК» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого, ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «АСТРА БАНК», як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «АСТРА БАНК» до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Судом встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини ( ст. 61 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент винесення ухвали).

Судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав - в частині стягнення солідарно з відповідачів тіла кредиту 47 350,39 гривень, з приводу яких набрало заочної сили рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012 року, яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором, в тому числі: тіло кредиту в сумі 47 350,39 гривень, рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2012 року, тому цивільна справа підлягає закриттю в частині стягнення позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів тіла кредиту в розмірі 47 350,39 гривень, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року у справі № 186/1974/14-ц в задоволені позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА1, ОСОБА_5, ОСОБА 2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №05004 від 23 грудня 2008 року зі сплати відсотків в розмірі 16 134,33 гривень - відмовлено.

Отже, судовим рішенням у цивільній справі встановлені обставини, на які посилається позивач, і вони не доказуються при розгляді даної справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно встановлених рішеннями судів обставин, первісний кредитор ПАТ «АСТРА БАНК» реалізував у 2012 році своє право на стягнення з боржника ОСОБА1 заборгованості за кредитним договором №05004 від 23 грудня 2008 року у судовому порядку шляхом дострокового стягнення заборгованості за кредитом, а саме: тіло кредиту -47 350,39 грн., відсотки - 3 266,80 грн.

Згідно п. 1.1 кредитного договору термін користування кредитом з 23 грудня 2008 року до 23 грудня 2015 року.

Кредитор ПАТ «АСТРА БАНК» у 2012 році звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення достроково заборгованості по кредиту, отже змінив строки повернення кредиту, з 07 серпня 2012 року з дня набрання законної сили судовим рішенням вважається, що строк для виконання настав, строк дії кредитного договору припинився, припинились договірні відносини між кредитором та позичальником та виникли відносини між стягувачем та боржником в межах виконання судового рішення.

Таким чином, вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 21.01.2020 на підставі кредитного договору від 23.12.2008 №05004, який припинив свою дію, про стягнення з ОСОБА1 на користь нового кредитора ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» є незаконним.»».

На підставі вищезазначених висновків, Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату Міністерства юстиції України прийнято рішення від 05 квітня 2021 року № 5 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 26 грудня 2011 року за № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , на підставі підпунктів «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат».

Позивач зазначає, що був присутній на засіданні комісії та надавав пояснення.

На підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України від 05 квітня 2021 року № 5 та на підставі підпунктів «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», а саме у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам, та набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій, анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 26 грудня 2011 року за № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 9 - 13 Порядку внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 N 1904/5 розгляд Подання на засіданні Комісії розпочинається з доповіді члена Комісії, який підготував висновок, після чого заслуховуються представник визначеного департаменту Мін`юсту, територіального органу Міністерства юстиції або територіальний уповноважений та нотаріус, щодо якого складено Подання.

На засіданні заслуховуються члени Комісії, досліджуються та аналізуються подані документи.

У разі відсутності безспірного підтвердження факту порушення закону Комісія відхиляє Подання.

У разі відсутності необхідної інформації стосовно обставин, викладених у Поданні, або наявності додаткових відомостей Комісія може перенести розгляд питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю до вирішення зазначених питань або повернути на доопрацювання до визначеного департаменту Мін`юсту, територіального органу Міністерства юстиції, Нотаріальної палати України, але не більше ніж на тридцять днів з дня його надходження та з урахуванням строку, передбаченого пунктом 8 частини першої статті 29 1 Закону.

На засіданні Комісії ведеться протокол, який підписують головуючий на засіданні та секретар.

За результатами розгляду Подання Комісія може ухвалити одне з таких рішень: про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; про відмову в анулюванні свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення Комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів від числа присутніх членів Комісії.

Копія рішення Комісії надсилається визначеному департаменту Мін`юсту, територіальному органу Міністерства юстиції, Нотаріальній палаті України, які внесли Подання.

Особа, щодо якої прийнято рішення Комісії, може звернутися особисто до Мін`юсту із заявою про отримання копії такого рішення.

Суд відхиляє доводи позивача про порушення його прав, що виявилось у ненаданні копії рішення комісії за результатом розгляду подання від 03 лютого 2021 року № 506/6.1-21, оскільки доказів його звернення до Мін`юсту із заявою про отримання копії такого рішення останнім не надано.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Частина перша статті 3 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Стаття 21 Закону України «Про нотаріат» визначає, що державне регулювання нотаріальної діяльності полягає, зокрема у встановленні порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства. Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України (далі - Положення про Мін`юст), затвердженого постановою Уряду від 02.07.2014 №228, Мін`юст України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики, зокрема, у сфері нотаріату і відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі, видає та анулює в установленому законом порядку свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Статтею 12 Закону України «Про нотаріат» визначено, що Міністерство юстиції України анулює свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, у випадках, визначених Законом.

З метою реалізації вказаних положень Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 №923 затверджено Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату (далі - Постанова №923).

За змістом пунктів 1, 3 Постанови №923, положення якого кореспондуються з положеннями статті 10 Закону України «Про нотаріат», одним з основних завдань Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, що утворюється при Мін`юсті, є вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Частинами дев`ятою, десятою статті 10 Закону України «Про нотаріат» визначено, що питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням відповідно Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальної палати України у випадках, визначених цим Законом. Порядок внесення такого подання встановлюється Міністерством юстиції України.

На виконання вказаної норми наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 №1904/5 затверджено Порядок внесення головними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату (далі - Порядок №1904/5).

Пунктами 2 - 4 цього Порядку встановлено, що подання управління юстиції або Нотаріальної палати України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю вноситься до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату. Воно повинно містити: інформацію про наявність підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 12 Закону; зазначення конкретних порушень, які були допущені нотаріусом; пропозиції щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

До Подання додаються: засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів, на підставі яких внесено Подання: доповідна записка про перевірку роботи нотаріуса; пояснення нотаріуса на предмет обставин, викладених у доповідній записці про перевірку роботи нотаріуса; копії документів про зупинення нотаріальної діяльності; копії документів, що свідчать про виявлені в діяльності нотаріуса порушення; документи, що свідчать про вжиті заходи щодо виявлених в роботі нотаріуса порушень; відповідні документи органів дізнання і слідства, прокуратури, суду тощо.

Як свідчать матеріали справи, підставою для внесення Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ) подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про анулювання свідоцтва про право на зайняття позивачем нотаріальної діяльності є результати проведеної комплексної перевірки.

Також, у поданні зазначено, що 06 січня 2021 року до Міжрегіонального управління надійшло доручення Міністерства юстиції України щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 05 січня 2021 року № 50/19.1.1/32-21, в якому, зокрема, наявна інформація щодо рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 357/7584/20.

З метою належної підготовки подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 , Міжрегіональним управлінням здійснено перевірку за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр) щодо наявності інших рішень судів, що набрали законної сили, якими виконавчі написи, вчинені приватним нотаріусом ОСОБА_1, неодноразово визнавались такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до частини шостої 6 статті 33 Закону України «Про нотаріат» порядок проведення перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства затверджується Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 17.02.2014 № 357/5 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства (надалі - Порядок №367/5). Вказаний Порядок розроблений з метою визначення єдиного механізму здійснення, в тому числі, Головними управліннями юстиції перевірки організації нотаріальної діяльності державних і приватних нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 357/5 позапланова комплексна, цільова або контрольна перевірка приватного нотаріуса проводиться за результатами попередньої перевірки або за дорученням Міністерства юстиції чи головного управління юстиції. За наслідками такої перевірки комісія складає довідку про результати проведеної перевірки з висновками.

Відповідно до пункту 33 Порядку № 357/5 за наслідками перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства комісія протягом п`яти робочих днів з часу закінчення перевірки складає довідку у двох примірниках про результати проведеної перевірки із зазначенням оцінки роботи приватного нотаріуса та з викладеними у ній висновками і рекомендаціями.

Довідка підписується всіма членами комісії, які проводили перевірку, та завідувачем державної нотаріальної контори, завідувачем державного нотаріального архіву, приватним нотаріусом, діяльність яких перевірялась (пункт 36 Порядку № 357/5).

За змістом пункту 37 Порядку № 357/5 приватний нотаріус, діяльність якого перевірялась, мають право письмово викласти свої заперечення або пояснення щодо висновків комісії.

Пункт 39 Порядку № 357/5 містить імперативний припис, згідно з яким за результатами перевірки приватного нотаріуса, на підставі висновків комісії головне управління юстиції видає наказ, у якому встановлюється строк для усунення виявлених порушень та помилок.

Як встановлено судом та визначається сторонами, за результатом проведеної комплексної перевірки, відповідно до довідки від 06 серпня 2020 року встановлені порушення нотаріусом організації нотаріальної діяльності, відповідно наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 серпня 2020 року № 1000/6 «Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 ». Також, вирішено зупинити нотаріальну діяльність з 07 вересня 2020 року по 14 вересня 2020 року на час проходження підвищення кваліфікації.

За результатом проходження підвищення кваліфікації та отримання відповідного свідоцтва про підвищення кваліфікації в Інституті права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України від 11 вересня 2020 року, нотаріальну діяльність позивача відновлено.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 357/5 планова перевірка - комплексна перевірка організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій і виконання правил нотаріального діловодства.

Абзацом 2 пункту 4 Порядку № 357/5 встановлено, що планова комплексна перевірка організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства проводиться не частіше одного разу на два роки виключно на робочому місці (у конторі) приватного нотаріуса з обов`язковим повідомленням його про проведення такої перевірки за 10 днів.

Пунктом 13 Порядку № 357/5 встановлено, що позапланова комплексна, цільова або контрольна перевірка державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса проводиться за результатами попередньої перевірки або за дорученням Міністерства юстиції чи територіального органу Міністерства юстиції.

За наслідками такої перевірки комісія складає довідку про результати проведеної перевірки з висновками.

З наведеного вбачається, що комплексна перевірка проводиться не частіше одного разу на два роки, за результатами перевірки складається довідка на підставі висновків зазначених в ній видається наказ з подальшими вимогами для нотаріуса. В свою чергу, позапланова комплексна перевірка проводиться за результатами попередньої перевірки або за дорученням Міністерства юстиції чи територіального органу Міністерства юстиції.

В даному випадку, в результаті проведеної позапланової комплексної перевірки наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 серпня 2020 року № 1000/6 «Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 » зупинено діяльність позивача. Також, вирішено зупинити нотаріальну діяльність з 07 вересня 2020 року по 14 вересня 2020 року на час проходження підвищення кваліфікації.

Крім цього, відповідач зазначає, що за результатами перевірки встановлено, що за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень щодо наявності інших рішень судів, що набрали законної сили, якими виконавчі написи, вчинені приватним нотаріусом ОСОБА_1, неодноразово визнавались такими, що не підлягають виконанню.

Підпунктом «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» встановлюється, що свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, у випадку неодноразового порушення нотаріусом чинного законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону.

Нотаріальні дії, що вчиняють нотаріуси визначаються статтею 34 Закону України «Про нотаріат», у відповідності до якої нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії:

- посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо);

- вживають заходів щодо охорони спадкового майна;

- видають свідоцтва про право на спадщину;

- видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя;

- видають свідоцтва ро придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів);

- видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися;

- провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме;

- видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса;

- накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації;

- накладають заборону щодо відчуження грошових сум, що будуть зараховані заявником вимоги, визначеним відповідно до частини четвертої статті 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», на рахунок умовного зберігання (ескроу), відкритий відповідно до зазначеного закону;

- засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них;

- засвідчують справжність підпису на документах;

- засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу;

- посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту;

- посвідчують факт, що фізична особа є живою;

- посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці;

- посвідчують час пред`явлення документів;

- передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам;

- приймають у депозит грошові суми та цінні папери;

- вчиняють виконавчі написи;

- вчиняють протести векселів;

- вчиняють морські протести;

- приймають на зберігання документи.

На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом.

З подання міжрегіонального управління вбачається, що підставою для порушення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_1 стало надходження 06.01.2021 до міжрегіонального управління доручення Міністерства юстиції України щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 05 січня 2021 року № 50/19.1.1/32-21 в якому, зокрема, була наявна інформація щодо рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 у справі № 357/7584/20.

Зазначеним рішенням суду встановлено порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 вимог статті 88 Закону, а саме при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусом не було враховано умови сплину строку давності, який не може перевищувати трьох років з дня виникнення права вимоги.

Крім того, у вищевказаному рішенні дослідивши всі обставини справи суд прийшов до висновку «про порушення нотаріусом прав позивача при вчиненні виконавчого напису, що полягає у недотриманні умов вчинення такої нотаріальної дії, а тому вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню».

Вищевказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 357/5, подання Мін`юсту, територіальних органів Міністерства юстиції або Нотаріальної палати України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, вноситься до Комісії не пізніше тридцяти днів з дня встановлення підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, якщо інший строк не передбачено законом.

Таким чином, підставою для внесення подання було надходження звернення ОСОБА_2 від 06 січня 2021 року на яке міжрегіональним управлінням від 18 січня 2021 року надано вичерпну відповідь, а не проведена позапланова комплексна перевірка.

Отже, твердження позивача щодо понесення ним двічі відповідальності за вказані у перевірці порушення не відповідають дійсності, оскільки зазначені у позапланової комплексній перевірці порушення від 03 серпня 2020 були надані Комісії до відома та характеристики роботи приватного нотаріуса ОСОБА_1

Враховуючи приписи вищезазначених норм чинного законодавства, слід зауважити, що міжрегіональне управління при формуванні Подання та Комісія при прийнятті рішення діяли у межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, що підтверджується наступним.

Суд зазначає, що аналіз змісту підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», обраного відповідачами в якості підстави для ініціювання і вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, дає підстави для висновку, що законодавець розділяє дві такі умови: 1) неодноразове порушення нотаріусом чинного законодавства або 2) грубе порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону.

При цьому, завдання шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій є обов`язковою ознакою, яка має бути встановлена органом, що вирішує питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, як у випадку вчинення нотаріусом неодноразового порушення чинного законодавства, так і у разі грубого порушення закону.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 826/7176/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80347857), від 29.04.2019 у справі №817/800/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88986918), від 20.12.2019 у справі №826/3746/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86504721) та від 03.06.2020 у справі №808/2687/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/89598806).

Таким чином, як неодноразово наголошувалось Верховним Судом у своїх постановах, які підлягають обов`язковому врахуванню судами при розгляді справ з подібних правовідносин, суди, досліджуючи питання правомірності оскаржуваних рішень, процедури анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та припинення нотаріальної діяльності, повинні дослідити наявність факту вчинення позивачем порушень, які завдали шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян.

Слід зауважити, що для прийняття рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» повинні бути вчинені нотаріусом такі порушення, що у своїй сукупності є достатніми для застосування такого засобу реагування. При визначенні підстав для анулювання свідоцтва необхідно враховувати тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Однією із кваліфікуючих ознак норми підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону є наявність шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, заданої при вчиненні нотаріусом нотаріальних дій.

Отже, шкода є кваліфікуючою ознакою діяння (правопорушення) нотаріуса, наявність якої разом з іншими складовими може слугувати підставою для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, передбаченою підпунктом «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону.

При цьому, відповідно до пункту 54 правових позицій Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 817/800/17 від 29 квітня 2020 року, завдання шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій має бути встановлено органом, що вирішує питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю. Аналогічні правові висновки містяться також постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 826/7176/17 та від 20.12.2019 № 826/3746/17. Зважаючи на вищенаведене варто зазначити про таке.

У відповідності до статті 22 Цивільного кодексу України (відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина 2 зазначеної статті збитками визначає:

втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також

витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При цьому, згідно статті 15 Цивільного кодексу України яка регламентує право на захист цивільних прав та інтересів, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В свою чергу захист цивільних прав та інтересів особи відбувається зокрема судом, що чітко передбачено статтею 16 Цивільного кодексу України, якою серед іншого передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16).

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Всі діючі процесуальні кодекси України, і Цивільний процесуальний кодекс України зокрема, гарантують право на звернення до суду за захистом.

Так, стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. А стаття 5 цього ж кодексу визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Очевидно, що вбачаючи неодноразові порушення законодавства або грубі порушення закону під час вчинення нотаріусом виконавчих написах, особа звертаючись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів несе витрати, які в силу статті 22 Цивільного кодексу України є різновидом збитків, як складової майнової шкоди. Такі витрати можуть проявлятись та підтверджуватись у сплаті особою адміністративного збору за подачу позовної заяви, інших судових витратах, в оплаті послуг адвоката, інших витратах, необхідних для задоволення позовної заяви, витратах, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (статті 22 Цивільного кодексу України).

Отже, досліджуючи питання правомірності прийняття рішення, за яким нотаріусу анулюється свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, Комісія має дослідити наявність факту вчинення нотаріусом неодноразового порушення чинного законодавства та встановити, чи завдали такі порушення шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам.

Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 по справі № 826/7176/17.

На підставі Подання і доданих до нього матеріалів і документів, з огляду на чисельну кількість судових рішень, що набрали законної сили і якими визнано виконавчі написи нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, враховуючи реальні збитки - очевидні витрати, які особа зробила або мусить ще зробити для відновлення свого порушеного права внаслідок вчинення нотаріусом нотаріальних дій, Комісія (як орган, що вирішує питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю) вповноважена прийняти рішення про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю згідно підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону і що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 06.03.2019 у справі № 826/7176/17.

Зважаючи на судові рішення, якими виконавчі написи, вчинені позивачем були визнані такими, що не підлягають виконанню, Комісія встановила наявність заподіяної шкоди фізичним та юридичним особам, спричинення якої полягає у матеріальному та нематеріальному вираженні, а саме: витрати на правничу допомогу, адвокатів, судові витрати, тощо.

Враховуючи вищевикладене, Комісія у своєму рішенні від 05 квітня 2021 року № 5 прийшла до правомірного висновку про наявність підстав передбачених підпунктами «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю Позивача.

Щодо правомірності прийняття Міністерством юстиції України наказу від 16.04.2021 №1396/5 «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю» суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, встановлено, що Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Положення, Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері нотаріату.

Відповідно до підпункту 69 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, Мін`юст здійснює державне регулювання нотаріальної діяльності, зокрема, видає та анулює в установленому законом порядку свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Згідно з пунктом 14 Порядку внесення подання на підставі рішення Комісії про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю видається відповідний наказ Міністерства юстиції України.

Як попередньо вказувалось, 05 квітня 2021 року Комісія ухвалила рішення № 5 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 , на підставі підпунктів «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, а саме, у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства, грубими порушеннями закону, які завдали шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, за умови що такі порушення встановлені рішеннями судів, а також набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій.

Враховуючи викладене, 16 квітня 2021 року видано наказ № 1396/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 »,

З огляду на вищезазначене, наказ Мін`юсту від 16 квітня 2021 року № 1396/5 видано на підставі рішення Комісії, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним на момент його видання законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо скасування наказу та визнання його протиправним.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття спірних рішень, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 - відмовити.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова