Справа № 1.380.2019.006341
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року справа №1.380.2019.006341

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Новак Л.М.

за участю:

представників позивача - Шейхет Мейлах, Шнир Я.Б., представника третьої особи на стороні позивача - Курса О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінету Міністрів України, Міністерства культури України та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Львівської міської ради про скасування реєстрації декларації, -

В С Т А Н О В И В :

Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу звернулося в суд з позовом до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, в якому просить скасувати реєстрацію декларації про початок будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул.Староєврейській та №3 на вул. Арсенальській у м.Львові, зареєстровану у вересні 2015 року за №ЛВ 98.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у спірній декларації замовником вказано недостовірні дані щодо коду об`єкта проведення капітального ремонту. Земельна ділянка, на якій планується будівництво, розташована в межах історичного населеного місця в межах ареалу історичного населеного місця безпосередньо на території об`єкта, що перебуває під охороною ЮНЕСКО - «Львів. Історичний центр». Вказує, що в декларації відсутня інформація про підрядника, що є підставою скасування її реєстрації. При цьому, балансоутримувач на конкурсних умовах не визначений, документація на капітальний ремонт розроблена з порушеннями, роботи заплановано виконувати без підрядника, вимоги ДБН щодо проектування не дотримано. Стверджує, що проект виготовлено за відсутності науково-проектної документації. Незважаючи на викладені обставини, під час розробки проектної документації не розроблено: розрахункових навантажень, розрахункових характеристик грунтів, гідрогеологічних умов. Зазначає, що замовник вніс неправдиві дані до декларації щодо режиму забудови території, коду об`єкта будівництва, класу наслідків запланованого будівництва, та наявності необхідної проектної документації. Окрім того, вказує, що відповідач на час розгляду питання щодо реєстрації декларації та змін до неї зобов`язана була знати та врахувати ухвалу Львівської міської ради, якою затверджено генеральний план м.Львова, положення генплану та встановлені ним обмеження, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради про затвердження меж історичного ареалу міста та обмеження, що виникли з його прийняттям. Також посилається на те, що ст.11 Закону України «Про охорону культурної спадщини» надає громадським організаціям можливість встановлювати шефство над об`єктами культурної спадщини з метою забезпечення їх збереження, сприяють державі у здійсненні заходів з охорони використання, виявлення, обліку, реєстрації об`єктів культурної спадщини, а також на рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 року у справі №814/4078/13, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2018 року у справі №813/5933/15.

У своїх запереченнях відповідач зазначив, що жодних доказів, що об`єктом будівництва була пам`ятка архітектури, на виконання будівельних робіт щодо якої необхідний дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини позивачем не надано. Оскільки науково-проектна документація із визначення меж історичного ареалу м.Львова не затверджена, то до часу її затвердження відсутні підстави для застосування до такої території правового режиму встановленого законодавством для історичних ареалів населених місць. Вказує, що позивачем не наведено доказів подання замовником неправдивих даних до декларації. Законодавством передбачено конкретні підстави, за наявності яких декларація про початок виконання будівельних робіт може бути скасована. Окрім того, позивач не є потерпілим від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача, що узгоджується із висновками Верховного суду у постанові від 31.03.2021 року у справі №640/21611/19.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що будівництво заплановано на земельних ділянках, що розташовані не лише в межах ареалу історичного населеного місця, а й на території об`єкта, що перебуває під охороною ЮНЕСКО, в межах Державного історико-архітектурного заповідника. Тобто перебуває під найвищою охороною держави як національна та всесвітня спадщина. Стверджує, що рішення виконавчого комітету Львівської Міської Ради «Про затвердження меж історичного ареалу та зон регулювання забудови м.Львова» є обов`язковим для виконання та застосування при встановленні/визначенні режиму забудови територій.

Представники позивача просять позов задоволити з урахуванням наведених мотивів.

Представник третьої особи на стороні позивача позовні вимоги підтримала.

Ухвалою суду від 29.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 27.02.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 18.06.2020 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 року апеляційну скаргу Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу задоволено; ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 1.380.2019.006341 скасувано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

08.12.2020 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 25.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями сторін та з мотивів запровадженням карантину, пов`язаного із запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19).

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

17.09.2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул.Староєврейській та №3 на вул.Арсенальній у м.Львові за №ЛВ98.

Не погодившись із таким рішенням позивач звернувся із даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є декларація про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул.Староєврейській та №3 на вул.Арсенальній у м.Львові №ЛВ98.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що предметом даного спору є правомірність реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Львівській області декларації про початок виконання будівельних робіт щодо капітального ремонту території між будинками №35 на вул.Староєврейській та №3 на вул.Арсенальній у м.Львові.

При цьому, як вбачається із спірної декларації, у даному випадку відносини виникли між Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради та Департаментом Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Львівській області, правонаступником якого є Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові.

Вирішуючи даний спір, судом беруться до уваги правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 31.03.2021 року у справі №640/21611/19:

«…26. Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

27. У розвиток цієї конституційної норми, частиною 1 та 3 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

28. Відповідно до ч.1 ст.53 КАС України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.

29. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 28.11.2013 №12-рп/2013 громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб (п.2.6 Рішення).

30. Позивач звернувся до суду в інтересах суспільства. При цьому представник позивача пояснив, що жодні особи за захистом своїх прав до ГО «Європейський закон і порядок» не зверталися. Представник не зміг пояснити, чиї конкретно права та інтереси порушені внесенням змін до дозволу та як діяльність організації безпосередньо пов`язана з предметом позову.

31. Позови в інтересах суспільства (в інтересах законності), відомі як actio popularis, загалом не характерні для правових систем країн Європи. Захист таких інтересів, репрезентованих громадськими організаціями, може надаватися як виняток.

…

34. Особливості правового статусу громадських організацій, що звертаються до суду в інтересах своїх членів аналізувалися Верховним Судом у справі №815/219/17. У постанові від 14.03.2018 Верховний Суд дійшов такого висновку:

« 32. Громадські організації є організаційно-правовою формою діяльності людей, які об`єднуються для спільного здійснення та захисту своїх прав, свобод та інтересів, які відображаються у статуті громадської організації у вигляді мети та напрямів її діяльності. Таким чином, діяльність громадських організацій не можна розглядати абстрактно, без зв`язку з її метою та правами людей (її членів), що об`єдналися. Створюючи громадську організацію або вступаючи до неї, її члени об`єднуються на визначених статутом умовах для спільної реалізації своїх прав».

35. Отже, вирішуючи питання щодо права громадських організацій на звернення до суду в інтересах інших осіб, суди повинні з`ясувати:

- статус громадської організації та її засновників, їх безпосередню заінтересованість у вирішенні питання, що є предметом позову;

- мету громадської організації та її безпосередній зв`язок з предметом позову;

- інтереси яких саме осіб є предметом судового захисту;

- чи зверталися ці особи за захистом своїх прав до громадської організації;

- добросовісність дій громадської організації, що звертається до суду.

36. Суд звертає увагу, що позови в інтересах неконкретизованих осіб (в інтересах суспільства, народу) можуть розглядатися як виняток у випадках, прямо передбачених законодавством.

37. Застосовуючи ці загальні підходи до справи, що розглядається, Суд бере до уваги, що визначені у статуті мета та напрямки діяльності Громадської організації "Європейський закон і порядок" є загальними та не пов`язані безпосередньо зі сферою будівництва. Організація не навела обставин, які б свідчили про її безпосередню заінтересованість у вирішенні питання, що є предметом позову; безпосереднього зв`язку з предметом спору та не зазначила інтереси яких саме осіб є предметом судового захисту. Обґрунтування права на звернення до суду є абстрактним та не розкриває дійсних приводів, причин та підстав звернення до суду.

38. Суд також звертає увагу, що представник позивача під час касаційного розгляду не зміг пояснити підстав звернення до суду, мотивів незгоди з рішеннями, які оскаржуються, та не володіє ключовими фактами справи. Зазначене не свідчить про добросовісне ставлення позивача до своїх процесуальних обов`язків.

39. З огляду на зазначене, Суд дійшов висновку, що ГО "Європейський закон і порядок" не довела, що має право на звернення до суду в інтересах суспільства.

40. Що стосується обґрунтування права на звернення до суду на захист власних законних інтересів, то Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який ці доводи відхилив.

41. Загальні підходи до судового захисту законних інтересів були сформульовані Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 у справі №522/3665/17:

« 70. … що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язанний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

71. Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

(а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

(б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України;

(в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю);

(г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);

(д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

74. З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

85.… ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу:

(а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

(б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

(в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

(г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.

87. … Позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу. Позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес, а покликається на порушення інтересу територіальної громади, частиною якої він є, і для якої цей інтерес має значення.

Безпосередньо позивач не є потерпілим від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача і він не зазнав жодної реальної шкоди.

88. Зазначені обставини не свідчать про очевидну відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості і були встановлені лише під час судового розгляду справи. Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. …

89. Водночас, встановивши відсутність матеріально-правової заінтересованості в оскарженні рішення, суди проаналізували доводи позивача, що стосуються правомірності рішення і дійшли висновку, що воно не є незаконним.

90. З цього приводу Суд звертає увагу, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення. Відтак, висновки суду щодо правомірності оскарженого рішення не мають самостійного правового значення. …»

42. Згодом ці висновки були застосовані у справі № 640/11643/19 за участю тих самих сторін, але щодо дозволу на інший об`єкт будівництва (постанова Верховного Суду від 28.05.2020). Суд не бачить підстав не погодитися з цими висновками і застосувати їх у справі, що розглядається.

43. З огляду на вищенаведене, відсутність у ГО «Європейський закон і порядок» права на звернення до суду є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

44. Водночас, суди першої та апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи зробили висновки по суті спору, зокрема щодо правомірності дій Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо внесення зміни даних № ІV81 у Дозвіл на виконання будівельних робіт №2147-Шв/С від 20.08.2010 із будівництва адміністративно-готельного комплексу по вул. Гончара, 69 у Шевченківському районі м. Києва на підставі повідомлення замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Плаза".

45. Суд нагадує, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.

46. Суд може робити висновок про неправомірність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та про порушення у зв`язку із цим прав лише за позовом належного позивача. Оцінка рішень за позовом особи, яка не має права на звернення до суду, яка не є потерпілою у конкретних правовідносинах (є неналежним позивачем), апріорі не може призвести до захисту прав і не узгоджується із завданнями адміністративного судочинства….».

Згідно із ст.2 Статуту Об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу - Апостиль, згідно Гаазької Конвенції від 05.10.1961 року, який міститься в матеріалах справи, метою створення Об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу, Інк. ("Корпорації") є ведення наступних видів діяльності:

А. Поширення освіти громадськості в питаннях положення з дискримінацією та упередженим ставленням до осіб єврейської національності та порушення прав людини та релігійних свобод в колишньому Радянському Союзі та в інших місцях через їх національну приналежність, вірування або бажання емігрувати; при необхідності домагатися через суди досягнення цілей корпорації; координація діяльності інших доброчинних організацій, чия діяльність співпадає з цілями діяльності корпорації або подібна її діяльності.

Б. Пошук і прийняття в дар грошей, цінних паперів, нерухомого та особистого майна; інвестування та реінвестування засобів та інших активів Корпорації.

В. Отримання з будь-якого джерела або джерел безпосередньо, в довірче володіння або іншим чином, і мати готівкові гроші, нерухоме та особисте майно в межах, дозволених законодавством.

Г. Робити пожертвування для досягнення мети в таких розмірах, які будуть

встановлені директорами як припустимі, благодійним організаціям, але тільки для благодійних цілей.

Д. Утримувати та купувати, продавати, інвестувати, реінвестувати свої активи в будь-які цінні папери, акції, облігації, нерухоме та особисте майно на території або поза межами штату Массачусеттс, включаючи без обмеження будь-які паї або облігації будь-яких корпорацій, асоціацій, підприємницьких трастів, інвестиційних трастів, або інвестиційних кампаній, не дивлячись на те, що деяке або все майно, придбане або утримане таким чином, є невигідним або збитковим або є такого типу або розміру, що вважатимуться, не належними за умови, що ні жодний з активів корпорації не буде позичена прямо або опосередковано жодній з посадових осіб, жодному з директорів або членів.

Е. Будувати або набувати через купівлю, оренду, подарунок, заповіт, заповідальне відказування, відчуження або будь-яким іншим способом, повністю або в довірче володіння, тримати, використовувати, утримувати, покращувати та експлуатувати, а також продавати, здавати в оренду, ліквідувати, або іншим чином розпоряджатися нерухомим, особистим або змішаним майном або будь-яким інтересом у ньому; позичати гроші та гарантувати позичання грошей іншими особами та видавати за це розписки та забезпечувати це іпотекою, заставою або іншим чином будь-яким або всім майном корпорації.

Є. Оформляти та видавати акти, контракти, договори оренди та угоди будь-якого роду з будь-якою фірмою, особою, трастом, асоціацією, корпорацією або урядовою організацією або адміністративним органом, а також звертатися за будь-якими і всіма дозволами, згодами, ліцензіями, грантами, правами або інтересами будь-якого роду, які корпорація може вважати необхідними або бажаними для досягнення її цілей та отримувати їх.

Ж. В цілому, виконувати та здійснювати прямо або опосередковано, самостійно, або у співпраці або в кооперації з іншими особами, формуваннями або організаціями будь-якого роду або характеру будь-які та всі інші дії або речі, які є доречні або сприяють досягненню будь-яких з вищезазначених цілей або проведенню будь-якої діяльності, якою корпорація може займатись на законних підставах.

З. Застосовувати та користуватися всіма повноваженнями, які надаються час від часу законами Співдружності Массачусетсу корпораціям, зареєстрованим згідно з положеннями глави 180 Кодексу загальних законів Співдружності Массачусетсу.

І. Корпорація є неприбуткова корпорація і не заснована для приватних доходах будь-якої особи.

Ї. Корпорація заснована та діє виключно з науковими, освітніми та доброчинними цілями в значенні положень Розділу 501(c)(3) Податкового кодексу від 1986 року (з поправками, включаючи також будь-які поправки, що вноситимуться в «Кодекс» у майбутньому).

К. Незалежно від будь-яких інших положень цього Статуту не повинна займатися, за винятком незначних випадків, будь-якою діяльністю або користуватися будь-яким повноваженнями, які не пов`язані з предметом діяльності Корпорації, причому Корпорація не повинна займатись будь-якою діяльністю, не дозволеною для корпорації, звільненою від податків згідно з положеннями Розділу 501(c)(3) Кодексу, або (іі) для корпорації, внески до яких не оподатковуються згідно з положеннями Розділу 170(c)(2), 2055(a) або 2522(a) Кодексу.

Л. Значною частиною діяльності Корпорації не може бути лобіювання або пропаганда або інші намагання вплинути на законодавство, причому Корпорація не повинна брати участь або втручатися в будь-які політичні кампанії (включаючи публікацію або розповсюдження заяв) від імені або проти будь-якого кандидата на державну посаду.

М. Майно цієї Корпорації однозначно використовується для благочинних цілей. Жодна частина чистого доходу або активів цієї Корпорації ніколи не слугуватиме на користь будь-якого з її членів, директорів або посадових осіб або на користь будь-якої приватної особи за винятком того, що ця Корпорація має повноваження та право виплачувати обгрунтовану компенсацію за надані їй послуги та інші виплати та видатки для досягнення її цілей.

Н. В разі розпуску або закінчення діяльності цієї Корпорації її активи, що залишаються після виплати або забезпечення виплати всіх боргів та зобов`язань цієї Корпорації, повинні бути внесені в неприбутковий фонд, фундацію або корпорацію, засновані та діючі виключно для наукових, освітніх або доброчинних цілей та мають статус звільнених від податків згідно з положеннями Розділу 501(c)(3) Кодексу.

Зміст наведеної статті вказує на те, що мета діяльності позивача є загальною та не пов`язана безпосередньо зі сферою будівництва, чи представлення інтересів суспільства, певної його групи у цій сфері.

З приводу посилань позивача на рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 року у справі №814/4078/13, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2018 року у справі №813/5933/15, в частині встановлення обставин наявності порушеного права у спірних правовідносинах, то суд звертає увагу, що постанова від 31.03.2021 року у справі №640/21611/19, яка стосується матеріально-правової заінтересованості громадських організацій в оскарженні рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та яка, в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, є обов`язковою для суду, була ухвалена Верховним Судом значно пізніше, ніж згадані рішення.

Відтак, суд вважає, що висновки, які містяться у згаданій постанові Верховного Суду є пріоритетними по відношенню до рішень Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 року у справі №814/4078/13 та Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2018 року у справі №813/5933/15, на які посилається позивач.

Крім того, Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові не була учасником процесу у згаданих справах, що позбавляє суд поширити обставини порушеного права позивача на спірні правовідносини у цій справі.

Щодо посилань на Угоду між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про охорону і збереження культурної спадщини від 04.03.1994 року.

Вказана угода стосується співробітництва між державами Україною та Сполученими Штатами Америки у сфері охорони культурної спадщини.

При цьому, у ній жодним чином не йдеться щодо діяльності громадських організацій у цій сфері.

Щодо посилань позивача на ст.11 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону культурної спадщини», у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин, підприємства усіх форм власності, заклади науки, освіти та культури, громадські організації, громадяни сприяють органам охорони культурної спадщини в роботі з охорони культурної спадщини, можуть встановлювати шефство над об`єктами культурної спадщини з метою забезпечення їх збереження, сприяють державі у здійсненні заходів з охорони об`єктів культурної спадщини і поширенні знань про них, беруть участь у популяризації культурної спадщини серед населення, сприяють її вивченню дітьми та молоддю, залучають громадян до її охорони.

Українське товариство охорони пам`яток історії та культури сприяє залученню широких верств населення до участі в охороні культурної спадщини, здійснює пропаганду культурної спадщини і законодавства про її охорону, громадський контроль за її збереженням, використанням, консервацією, реставрацією, реабілітацією, музеєфікацією та ремонтом, сприяє роботі органів охорони культурної спадщини.

Незалежні групи спеціалістів з ініціативи об`єднань громадян, органів охорони культурної спадщини, а також інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів або на громадських засадах можуть здійснювати громадську експертизу з питань охорони культурної спадщини. Висновки даної експертизи можуть враховуватися органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування при прийнятті відповідних рішень згідно із законом.

Вказана стаття не стосується діяльності громадських організацій у сфері будівництва, а тому такі посилання не беруться судом до уваги.

Викладене, у своїй сукупності, дозволяє суду дійти висновку, що спірною декларацією не порушено прав та свобод позивача, він не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес у спірних правовідносинах. Окрім того, у нього не було жодних підстав для звернення до суду із даним позовом в інтересах суспільства.

Відтак, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

При цьому, іншим аргументам учасників судового процесу не надається оцінка, оскільки з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. При цьому, суд може робити висновок про неправомірність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та про порушення у зв`язку із цим прав лише за позовом належного позивача.

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, такі поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06 жовтня 2021 року.

Суддя В.Я.Мартинюк