Справа № 520/13322/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

06 жовтня 2021 р. справа № 520/13322/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:
Позивач, ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльність відповідача () щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та в подальшому прийнятий на військову службу за контрактом у розмірі: вісім мінімальних заробітних плат та зобов`язання відповідача () нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та в подальшому прийнятий на військову службу за контрактом у розмірі: вісім мінімальних заробітних плат; 2) визнання протиправною бездіяльність відповідача (), щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше та зобов`язання відповідача () нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше; 3) визнання протиправною бездіяльність відповідача () щодо не нарахування та не виплат позивачу додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 29.04.2020 року по 16.06.2020 року, з 27.07.2020 року по 11.12.2020 року, з 03.02.2021 року по 09.04.2021 року пропорційно відпрацьованому часу в умовах СОVID-19 та зобов`язання відповідача () нарахувати та виплатити додаткову доплату до заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 29.04.2020 року по 16.06.2020 року, з 27.07.2020 року по 11.12.2020 року, з 03.02.2021 року по 09.04:2021 року пропорційно відпрацьованому часу в умовах СОVID-19; 4) визнання протиправною бездіяльність відповідача () щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення та зобов`язання відповідача () нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримані предмети речового забезпечення.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що протягом проходження служби адміністративний орган безпідставно не нарахував та не провів виплату одноразової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних заробітних плат; одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік; додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 29.04.2020 року по 16.06.2020 року, з 27.07.2020 року по 11.12.2020 року, з 03.02.2021 року по 09.04.2021 року пропорційно відпрацьованому часу в умовах СОVID-19; а також грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення.

Від Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом - владний суб`єкт), було подано до суду відзив, в якому зазначено, що виплату одноразової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних заробітних плат, позивачу було проведено. Також посилався про відсутність підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік (за відсутності вислуги 10 років і більше) та додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 29.04.2020 року по 16.06.2020 року, з 27.07.2020 року по 11.12.2020 року, з 03.02.2021 року по 09.04.2021 року пропорційно відпрацьованому часу в умовах СОVID-19 (оскільки позивач до відповідних заходів не залучався). Щодо грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення, посилався на відсутність бюджетних призначень для такої виплати.

Період відпустки з 20.09.2021р. по 26.09.2021р. зумовив розгляд справи по суті 05.10.2021р.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

У період з 29.04.2015р. по 17.05.2021р. заявник проходив публічну військову службу; з 19.05.2015р. по 17.05.2021р. у Військовій частині НОМЕР_1 , у тому числі з 25.04.2016р. по 17.05.2021р. за контрактом у цій частині, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 та відомостями трудової книжки НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.05.2021 року №91 позивача, старшого сержанта ОСОБА_1 , командира 3-го відділення 1-го зенітного артилерійського взводу 2-ої зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно- артилерійського дивізіону, звільненого відповідно до підпункту «а» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» наказом від 12.05.2021р. №37о/с (у зв`язку з закінченням строку контракту) 17.05.2021 року, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.05.2021 року №91.

У своїй позовній заяві позивач стверджує, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним наступних розрахунків: виплати одноразової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних заробітних плат; одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік; додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 29.04.2020 року по 16.06.2020 року, з 27.07.2020 року по 11.12.2020 року, з 03.02.2021 року по 09.04.2021 року пропорційно відпрацьованому часу в умовах СОVID-19; а також грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення.

Не погодившись із вказаною бездіяльністю відповідача з приводу не нарахування та не виплати вищевказаних виплат, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Стосовно виплати одноразової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних заробітних плат, суд зазначає наступне.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Питання порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовців, станом на час укладення заявником контракту про проходження військової служби, регулювались Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова 1294).

Так, відповідно до п.п. 10 п. 6 Постанови 1294 установлено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом у таких розмірах: особам рядового складу - вісім мінімальних заробітних плат; особам сержантського і старшинського складу - дев`ять мінімальних заробітних плат; особам офіцерського складу - десять мінімальних заробітних плат.

З наданої відповідачем до матеріалів справи інформації від 03.09.2021р. №645 вбачається, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2016 року №83 та постанови КМУ від 14.05.2015 №406 «Про внесення змін до пункту 6 постанови КМУ від 07.11.2007 №1294» ОСОБА_1 нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних заробітних плат у сумі 11024,00 грн. Зазначена виплата проведена згідно розрахункової відомості від 11.05.2016 року №100, де нараховано одноразову грошову допомогу у сумі 11024,00 грн., але у зв`язку з проведеним перерахунком посадового окладу утримано: посадовий оклад - 835,10 грн., надбавку за особливо важливе завдання - 417,55 грн., премію - 2463,63 грн., щомісячну грошову винагороду -2073,99 грн., грошову допомогу на оздоровлення - 375,96 грн., винагороду АТО-1222,49 грн. та утримано військовий збір - 54,53 грн., на картковий рахунок зараховано виплату у розмірі 3580,75 грн.

Вказаного заявником не спростовано та не оскаржено.

Отже, суд не знаходить підстав для визнання протиправною бездіяльність Військової частини за цим епізодом.

Тому позов за цим епізодом підлягає залишенню без задоволення.

Стосовно виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік, суд зазначає наступне.

Суд зважає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку по захисту Вітчизни здійснюється, насамперед, за Законом України 25.03.1992р. №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі за текстом - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Отже, норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (далі за текстом - Закон №2011-ХІІ) присвячені унормуванню відносин з приводу прав, пільг та соціальних гарантій військовослужбовців.

Зокрема, ст.1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст.9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця кадрової військової служби або служби за контрактом передбачена одночасно двома актами права, а саме: ч.1 ст.9 Закону України від 09.04.1992р. №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та абз.1 ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ.

Так, відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 09.04.1992р. №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Абзацом 1 ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Слід зазначити, що обидві процитовані норми права не передбачають будь-яких обмежень щодо обчислення показника часу служби (стажу/вислуги років) лише в календарних роках, а навпаки - запроваджують обов`язок органу публічної адміністрації здійснити виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.

У свою чергу, порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей встановлений Постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 р., пунктом 4 якої встановлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

З системного тлумачення положень викладених правових норм випливає, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби". При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є наявність "вислуги 10 років і більше".

Таким чином, у спеціальному законодавстві відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Наведений правовий підхід також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду зі спірного питання, викладеною, зокрема, у постанові від 11.04.2018р. у справі №806/2104/17 та у постанові від 24.11.2020р. у справі №822/3008/17.

Загальний час служби (стаж/вислуга років) заявника на момент звільнення становила 12р. 01м. 27дн. (в пільговому обчисленні), що відображено в наказі від 17.05.2021р. №91 і владним суб`єктом у ходів розгляду справи не спростовано.

До того ж суд вважає застосовними до даного конкретного випадку правові висновки з приводу обчислення вислуги років військовослужбовців та прирівняних за режимом правового захисту осіб публічної служби, що викладені у постановах Верховного Суду від 14.04.2021р. у справі №480/4241/18 та від 03.03.2021р. у справі №805/3923/18-а, у силу яких обчислення показника загальної вислуги років повинно проводитись у кратному співвідношенні пільгових проміжків.

Виплату заявнику одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за вислугою 10 років і більше владним суб`єктом не проведено, що ним не заперечується.

Отже, в діяннях відповідача наявні ознаки протиправної бездіяльності щодо виплати вказаної допомоги, а тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Стосовно виплати додаткової доплати до заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 29.04.2020 року по 16.06.2020 року, з 27.07.2020 року по 11.12.2020 року, з 03.02.2021 року по 09.04.2021 року пропорційно відпрацьованому часу в умовах СОVID-19, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у складі Державного бюджету України створено фонд боротьби з гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-СоV-2, та її наслідками на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України зазначеної хвороби, та протягом 30 днів з дня відміни цього карантину. Кошти зазначеного фонду спрямовуються на: додаткові доплати до заробітної плати медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2. а також доплати до заробітної плати окремим категоріям працівників, які забезпечують життєдіяльність населення, на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, визначений у рішенні Кабінету Міністрів України про встановлення карантину, до завершення здійснення зазначених заходів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 (Далі - Постанова № 375) врегульовані деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни.

Пунктом 1 Постанови № 375 установлено, що на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративним, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Пунктом 5 Постанови № 375 передбачено, що доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Відповідно до вищевказаної постанови, Наказу МВС України від 03.06.2020 р. № 431 «Про деякі питання організації оплати на період карантину» та Розпорядження Командувача НГ України від 26.05.2020 р. № 27/32/4-3901 Військовою частиною НОМЕР_1 було отримано телеграму зі Східного територіального управління НГ України № 1234 від 30.06.2020 щодо виконання вимог Постанови КМУ № 375 від 29.04.2020, згідно якої зобов`язано здійснювати виплату спірної доплати військовослужбовцям, які перебувають на штатних посадах у підрозділах НГУ та залучаються до несення патрульної служби, у т.ч. контролю виїзду (в`їзду) до населених пунктів та областей, безпосередньо беруть участь у забезпеченні проведення масових профілактичних та пошукових заходів, залучаються до охорони медичних закладів та об`єктів, визначених для лікування хворих на гостру респіраторну хворобу СOVID-19 та обсервації громадян; залучаються до виконання службово-бойових завдань у складі варт (військових нарядів) з конвоювання; безпосередньо здійснюють охорону дипломатичних представництв і консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні; здійснюють охорону органів державної влади, державних установ; здійснюють пропускний та внутрішньооб`єктовий режим на ядерних установках та важливих державних об`єктах; здійснюють охорону спеціальних вантажів у пунктах передачі відповідальності.

Також, зобов`язано організувати в штабі військових частин облік часу несення служби особовим складом, який залучається до заходів, за участь у яких встановлюється доплата, та на підставі цього обліку до 5 числа місяця оголошувати наказом відповідного керівника персональний перелік військовослужбовців (працівників), які в минулому місяці залучалися до таких заходів, із визначенням кількості днів, за які необхідно провести доплату.

Отже, за даними обліку часу несення військової служби особовим складом Військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив військову службу заявник, вказаний колишній військовослужбовець, жодного разу не залучався до перелічених вище заходів, а тому не набув права на виплату вищевказаної доплати.

Таким чином, за відсутністю передбачених чинним законодавством України підстав, додаткова доплата згідно Постанови КМУ № 375 від 29.04.2020, Наказу МВС України від 03.06.2020 р. № 431 заявнику не нараховувалась та не виплачувалась.

Заявником в ході судового розгляду не доведено факт виконання обов`язків та залучення до заходів, визначених в Наказі МВС від 03.06.2020 № 432 «Про окремі питання організації оплати праці на період карантину» та розпорядженні командувача Національної гвардії України від 26.05.2020 № 27/32/4-3901 обов`язків та завдань, перелік яких викладений в телеграмі від 30.06.2020 № 40/32/-3033.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо посилань заявника на довідку про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у спірний період 29.04.2020 року по 16.06.2020 року, з 27.07.2020 року по 11.12.2020 року, з 03.02.2021 року по 09.04.2021, яка видана про те, що заявник, зокрема, у ці періоди безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів м. Слов`янськ Донецької обл., м. Сєвєродонецьк Луганської області, про що також зазначено в наказі про його звільнення, суд зазначає наступне.

Сама по собі участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення не свідчить про виконання заявником обов`язків, пов`язаних в тому числі з несення патрульної служби, у тому числі до контролю виїзду (в`їзду) до населених пунктів та областей, огляду людей, а також перебування заявника саме на блок-постах та пунктах пропуску громадян та транспортних засобів.

Враховуючи вищевикладене, а також не доведення заявником факту виконання обов`язків та залучення до вищезазначених заходів, підстави для нарахування та виплати додаткової доплати у розмірі 50 % заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину, відсутні.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для визнання протиправними діянь Військової частини за цим епізодом.

Тому позов за цим епізодом підлягає залишенню без задоволення.

Стосовно виплати грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців, а також грошової компенсації вартості за неотримані продукти харчування та речове майно визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі по тексту Закон України №2011).

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України №2011 речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі по тексту - Порядок №178).

Відповідно до пунктів 2-3 Порядку№178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку №178).

Таким чином, військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

З наданої відповідачем до матеріалів справи довідки від 01.09.2021р. вбачається, Т.в.о. начальником речової служби на підставі даних документів була складена довідка про вартість речового майна від 17.05.2021 №55 та видана заявнику, про що свідчить його підпис про отримання в журналі реєстрації облікових документів №21 від 04.01.2021р.

Вказана довідка свідчить про наявність права заявника на отримання вартості речового майна.

Отже, відповідачем не заперечується право заявника на отримання грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення.

Водночас, відповідач посилається на відсутність бюджетного фінансування, з приводу чого, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування є необґрунтованим та не може бути визнаним в якості правомірної підстави для невиконання своїх зобов`язань.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позов за цим епізодом підлягає задоволенню.

Стосовно строку звернення до суду, суд вважає його не порушеним з огляду на приписи частини 2 статті 233 КЗпП України та особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належних військовослужбовцю сум грошового забезпечення, а тому даний спір було вирішено по суті.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу, що заявлено позивачем у позовній заяві, судом буде вирішуватися в порядку передбаченому ч. 7 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.132-139, 241-243, 248, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:
Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за наявності загальної вислуги 12 років 01 місяців 27 днів.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за наявності загальної вислуги 12 років 01 місяців 27 днів.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошової компенсації за неотримані предмети речового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за неотримані предмети речового забезпечення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева