Справа № 140/16885/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/16885/20 пров. № А/857/13140/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Шевчук С.М., Обрізка І.М.

з участю секретаря судового засідання: Рибачука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Валюхом В.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач) при розгляді його заяв про перерахунок пенсії від 06.11.2020, 10.11.2020 та зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату йому пенсії за вислугу років з 01.10.2020, виходячи з розрахунку 90% суми місячної заробітної плати на підставі довідки Волинської обласної прокуратури №21-39вих20 від 21.10.2020 (далі Довідка прокуратури), без обмеження граничного розміру пенсії та з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку його пенсії на підставі Довідки прокуратури, з розрахунку її розміру 90% від суми місячної заробітної плати за відповідною посадою та зобов`язано відповідача здійснити з 01.10.2020 перерахунок такої пенсії на підставі Довідки прокуратури, з розрахунку її розміру 90% від суми місячної заробітної плати за відповідною посадою. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії без обмеження її суми максимальним розміром, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати в цій частині та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на момент його звернення за перерахунком пенсії норми закону, що встановлюють обмеження пенсії максимальним розміром неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання, а тому підлягають застосуванню. На час призначення пенсії її максимальний розмір обмежувався тільки відсотками 90%, розрахованими відповідно до його стажу роботи в органах прокуратури. Цей розрахунок був персоніфікованим, оскільки визначався за роками роботи в органах прокуратури конкретного працівника перед зверненням за призначенням пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Оскільки позивачем оскаржується рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про перерахунок пенсії без обмеження її суми максимальним розміром, тому суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення тільки в цій частині та не вбачає підстав для застосування положе6ь ч.2 ст.308 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що з 07.04.2010 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугою років відповідно до ст.501 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон №1789-ХІІ), яка призначена в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати.

21.10.2020 Волинською обласною прокуратурою позивачу було видано довідку №21-39 вих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій за відповідною (прирівняною) посадою «старший прокурор прокуратури (начальник відділу)», відповідно до якої місячна заробітна плата позивача за вказаною посадою становить 67316,66 грн. Довідка видана відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 та ст.81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (далі Закон №1697-VII).

06.11.2020 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок його пенсії на підставі поданої ним довідки.

Листом № 0300-1605-8/38344 від 13.11.2020 відповідач повідомив позивача про недоцільність проведення перерахунку за вислугу років, оскільки її розмір, визначений з урахуванням статті 86 Закону № 1697-VII, становитиме 17120,00 грн (1712,00 грн - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність х 10), а розмір, який позивач отримує на даний час (17762,10 грн) є більшим.

10.11.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до Довідки прокуратури, з 01.10.2020 в розмірі 90% без обмеження її граничного розміру.

Листом №16591-16795/Ц-02/8-0300/20 від 23.11.2020 позивачу повторно роз`яснено про недоцільність проведення перерахунку, про що уже було повідомлено листом від 13.11.2020 № 0300-1605-8/38344.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги стосовно зобов`язання здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимального розміру, суд першої інстанції виходив з того, що положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними та підлягають застосуванню.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

01.10.2011 набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 (далі Закон №3668-VІ), статтею 2 якого передбачено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), в тому числі, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до цього Закону, не може перевищувати 10740 гривень.

Разом з тим, до частини першої статті 2 Закону №3668-VІ вносилися зміни Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 (далі Закон №911-VIII) та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 (далі Закон №1774-VIII).

Відповідно до п.25 Закону №911-VIII, частину першу статті 2 Закону №3668-VІ було доповнено реченням такого змісту : «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно, в тому числі, до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати 10740 гривень».

Пунктом 29 Закону №911-VIII частину п`ятнадцяту статті 86 Закону №1697-VII абзац шостий було доповнено реченням такого змісту : «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Отже, до спірних правовідносин стосовно питання обмеження пенсії максимальним розміром підлягають застосуванню норми Закону №1697-VII, в контексті внесених змін Законом №911-VIII, яким також редагувалася норма Закону №3668-VІ.

Пунктом першим Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №911-VIII визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року.

Відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Аналогічне за змістом щодо застосування положень нормативно-правового акту містить абз.1 п.2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VІ, яким передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи видно, що пенсія позивачу була призначена з 01.04.2002, а відтак з урахуванням положень Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №911-VIII, на позивача не поширюються запроваджені обмеження щодо максимального розміру пенсії.

Верховний Суд у постанові від 12.11.2019 по справі №360/1428/17 зазначив, що дія положень Закону №911-VIII щодо значення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовуються до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.

На думку колегії суддів, саме вказана позиція суду касаційної інстанції, в контексті положень ч.5 ст.242 КАС України, має бути врахована при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що до розміру пенсії позивача не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VІІ.

Додатково слід вказати, що основою для внесення змін до спеціального Закону, яким є Закон №1697-VІІ, був Закон №911-VIII, який чітко визначає, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Так, у Рішенні №3-рп/2001 від 05.04.2001 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме : коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 по справі №308/11498/16-а висловив правову позицію про те, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, то при визначенні її розміру не може застосовуватися законодавство, яке прийняте після призначення пенсії, крім випадків покращення становища позивача.

Отже, безпідставним є застосування до спірних правовідносин положень Закону №1697-VІІ в частині обмеження пенсії позивача максимальним розміром, оскільки цей закон поширює свою дію на працівників прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.

Наведене дає підстави дійти висновку, що законодавче нововведення щодо обмеження максимального розміру пенсій не може застосовуватись до раніше призначених пенсій, оскільки в даному випадку буде порушуватись принцип незворотності нормативно-правових актів у часі, закріплений у статті 58 Конституції України.

Водночас, колегією суддів при вирішенні спірних правовідносин враховано положення ч.1-3 ст.6 КАС України, відповідно до яких суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Питання щодо обмеження максимальним розміром пенсії, крім пенсій, призначених за нормами Закону України «Про прокуратуру» стосувалося також пенсій військовослужбовців, яким пенсія призначалась за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №848-VIII від 24.12.2015, статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» доповнено частиною 7, відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016.

При цьому, у вказаному рішенні Конституційний суд вказав, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Виходячи з наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 цього Закону суперечать статті 17 Конституції України.

Таким чином, за змістом рішення Конституційного Суду України обмеження максимальним розміром пенсії не відповідає статті 17 Конституції України і таке обмеження є протиправним.

Правова позиція з вказаного питання викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2020 по справі №813/678/18, від 09.02.2021 по справі №640/2500/18, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), у редакції протоколів №11 та №14 (04.11.1950) визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні ЄСПЛ від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10, №71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п.52).

Відповідно до п.п.21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ також у справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. TheUnitedKingdom №44277/98).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Таким чином, відмова у проведенні перерахунку пенсії без застосування обмеження її максимального розміру на підставі та у порядку, визначеному законом, чинним на момент призначення позивачу пенсії, є втручанням у його майнові права в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відтак, з огляду на викладені вище мотиви суду апеляційної інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, колегія суддів не вбачає підстав для врахування висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 10.09.2021 по справі №580/5238/20 щодо відсутності правових підстав для перерахунку пенсії без обмеженням її максимальним розміром

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.112016, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 по справі №161/12390/16-а, за ОСОБА_1 було визнано право на перерахунок пенсії без обмеження граничного розміру пенсії. Зважаючи, що на час постановлення вищевказаних судових рішень набрав чинності Закон №911-VIIІ і правове регулювання вказаного питання не змінювалося, застосування обмежень призведе до звуження прав позивача і фактичної ревізії рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині вимог позивача, які стосуються перерахунку та виплати пенсії, без обмеження її максимального розміру.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не було оскаржене, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ч.1 ст.308 КАС України, не висловлює своїх висновків стосовно встановлених обставин в межах таких вимог та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

З урахуванням фактичних обставин справи щодо перегляду справи в суді апеляційної інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги, суд відповідно до п. «б», «в» ч.4 ст.322, ст.139 КАС України здійснює відповідних розподіл витрат.

З матеріалів справи видно, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн за подання позовної заяви та 1261,20 грн за подання апеляційної скарги.

За наслідками апеляційного перегляду, позовні вимоги позивача задоволенні повністю. З урахуванням присудженої судом першої інстанції на користь позивача суми судового збору у розмірі 420,40 грн, додатково на його користь підлягає присудженню сума судового збору у розмірі 1681,6 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року по справі №140/16885/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 жовтня 2020 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати за відповідною посадою на підставі довідки Волинської обласної прокуратури №21-39-вих20 від 21 жовтня 2020 року, без обмеження граничного розміру пенсії скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2020 року в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати за відповідною посадою на підставі довідки Волинської обласної прокуратури №21-39вих-20 від 21 жовтня 2020 року, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вулиця Кравчука, 22в, місто Луцьк, Волинська область, 43026, код ЄДРПОУ - 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.

У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду 25 травня 2021 року по справі №140/16885/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 05.10.2021