Справа № 140/9461/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року ЛуцькСправа № 140/9461/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (далі ТзОВ «ФК «Аланд») про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №63588184.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 27 серпня 2021 року при укладенні договору розподілу часток від нотаріуса дізналася про наявність щодо себе запису в Єдиному реєстрі боржників. Позивач стверджує, що 30 серпня 2021 року від свого роботодавця їй стало відомо про відкриття приватним виконавцем Малковою М.В. виконавчого провадження №63588184 з примусового стягнення коштів на підставі виконавчого напису нотаріуса. До цього їй не було відомо про наявність такого виконавчого провадження, оскільки на її адресу не надходили будь-які постанови, а стягнення за постановою на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16 листопада 2020 року ВП №63588184 не здійснювалося роботодавцем у зв`язку із перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати у період листопад 2020 року - серпень 2021 року.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно, з порушенням положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» відкрила виконавче провадження №63588184, адже приватний виконавець вправі приймати до виконання виконавчі документи щодо боржників - фізичних осіб виключно у випадку, якщо місце проживання, перебування боржника або місце знаходження його майна знаходяться у межах його виконавчого округу. Як зауважила позивач, вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За жодною з адрес, вказаних в оскаржуваній постанові ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ), вона не проживала, у місті Києві не працювала та не мала майна. На думку позивача, приватний виконавець Малкова М.В. не мала права приймати до примусового виконання виконавчий документ, місце виконання якого знаходиться в іншому виконавчому окрузі. Сама лише вказівка на місце проживання, яке немає жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадженні у справі; судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву (а.с.48-50) відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дії приватного виконавця були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження було відкрито за заявою стягувача ТзОВ «ФК«Аланд» з примусового виконання виконавчого напису від 08 вересня 2020 року №30068, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у сумі 18176,87 грн. У виконавчому написі нотаріуса місцем проживання боржника ОСОБА_1 вказано АДРЕСА_2 . Така ж адреса була зазначена і у заяві стягувача. Оскільки місце проживання ОСОБА_1 знаходиться у межах виконавчого округу міста Києва, то у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання.

Відповідач зауважив, що стягувач законодавчо не зобов`язаний при пред`явленні виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника фізичної особи, адреса якої збігається з адресою, зазначеною у виконавчому документі, надавати документ/копію документа, який підтверджує, що адресою проживання чи перебування боржника фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або територія виконавчого округу приватного виконавця. Так само жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії, спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження та обов`язку вимагати від стягувача додаткових документів щодо підтвердження місця проживання боржника.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа пояснення щодо позову не подала.

У судове засідання учасники справи не прибули. При цьому позивач у письмовій заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності (а.с.68).

Відповідач та третя особа, повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про поважність причин неприбуття у судове засідання суд не повідомили. Про розгляд справи відповідач та третя особа повідомлені відповідно до приписів частин першої, другої статті 268 КАС України - шляхом направлення тексту повістки відповідачу на офіційну електронну адресу, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України (а.с.43, 47), третій особі - електронною поштою (а.с.44). Крім того, текст ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час, місце судового розгляду оприлюднено судом на веб-порталі судової влади (а.с.42).

Як визначено частиною третьою статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведених положень справу розглянуто судом у порядку письмового провадження та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

08 вересня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис №30068 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №005-02046-150114 від 15 січня 2014 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №395/К є ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є ТзОВ «ФК «Аланд», заборгованості за кредитним договором №005-02046-150114 від 15 січня 2014 року. Сума заборгованості становить 17676,87 грн. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання 3 роки (а.с.52 зворот).

26 жовтня 2020 року ТзОВ «ФК «Аланд» звернулось до приватного виконавця Малкової М.В. із заявою, в якій просило відкрити виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису №30068, виданого 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості у сумі 18176,87 грн (а.с.51 зворот).

12 листопада 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63588184 з примусового виконання виконавчого напису від 08 вересня 2020 року №30068 (а.с.55).

Позивач, вважаючи вказану постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження протиправною, звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII). Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Інструкція №512/5, зі змінами).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 90 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

За приписами пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом першим частини другої статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа визначено у частині першій статті 4 Закону №1404-VIII. Зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб). У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII обумовлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Як зазначено у частині третій названої статті, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

У пункті 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5 уточнено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції №512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами четвертою та п`ятою статті 24 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції №512/5 уточнено, що місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Враховуючи наведені вище вимоги законодавства, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на який розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він приймає до виконання відповідні виконавчі документи та відкриває виконавче провадження з їх примусового виконання.

Статтею 3 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон №1403-VIII) визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону №1403-VIII діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частинами першою, другою статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Як встановлено у пункті 4 частини другої статті 23 вказаного вище Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом приватного нотаріуса Малкової М.В. є місто Київ, про що встановлено з відомостей Єдиного державного реєстру приватних виконавців України (а.с.66).

Отже, відповідач вправі приймати до виконання лише ті виконавчі документи, за якими боржник зареєстрований чи проживає в місті Києві, або ж у якого наявне майно в цьому окрузі.

Частиною першою статті 28 Закону №1404-VIII передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

За визначеннями, наведеними у статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

За змістом статті 6 названого Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 20 листопада 2012 року №5942-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 цього Закону до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

З копії паспорта ОСОБА_1 встановлено, що з 04 листопада 2009 року адресою реєстрації її місця проживання є АДРЕСА_1 (а.с.8). Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 15 січня 2014 року №005-02046-150114, адресованої ПАТ «Дельта Банк», копія якого міститься в матеріалах виконавчого провадження, адреса реєстрація та адреса проживання ОСОБА_1 відповідає тій, яка зазначена у паспортному документі (а.с.52).

Наведені докази засвідчують, що позивач зареєстрована та проживає у місті Луцьку, яке знаходиться поза межами виконавчого округу відповідача.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження зазначені дві адреси ОСОБА_1 : 1) АДРЕСА_2 ; та 2) АДРЕСА_3 . У заяві стягувача про примусове виконання рішення від 26 жовтня 2020 року також вказано ці дві адреси як місце проживання та місце реєстрації ОСОБА_1 відповідно. При цьому жодна із зазначених адрес не відповідає тій, яка вказана у паспорті позивача.

Доказів того, що позивач проживає, проживала, чи має майно в місті Києві, матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Інформацію про «адресу проживання» ОСОБА_1 (боржника) повідомив саме стягувач ТзОВ «ФК «Аланд» (приватному виконавцю та приватному нотаріусу).

Проте суд зазначає, якщо зареєстроване місце проживання боржника має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено у паспорті громадянина України), то «адреса проживання» у цьому випадку базується виключно «на словах» стягувача (тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною).

Суд звертає увагу, що у виконавчому написі нотаріуса вказана адреса реєстрації позивача - АДРЕСА_3 , при тому що у заяві ОСОБА_1 №005-02046-15014 (міститься в матеріалах виконавчого провадження та її копію суду надав відповідач) - АДРЕСА_1 . То ж цілком очевидним є доводи позивача про неотримання жодної із постанов приватного виконавця Малкової М.В. у виконавчому провадженні №63588184.

Місце проживання позивача, яке зазначено у виконавчому написі приватного нотаріуса Горая О.С. від 08 вересня 2020 року №30068 ( АДРЕСА_2 ) має відповідати дійсності, оскільки фактичне, реальне місце проживання боржника повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону №1404-VIII.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20, отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якій, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів (Львівська область та місто Київ відповідно). Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ (пункт 81 постанови). Верховний Суд дійшов висновку про те, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. За описаної вище ситуації визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця (пункт 86 постанови).

Суд також зауважує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду за наслідками розгляду справи №380/9335/20 у постанові від 15 липня 2021 року дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20, та проаналізувавши положення статей 9, 18 Закону України «Про виконавче провадження», положення статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», зазначив, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.

Крім того, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №380/9335/20 дійшов висновку, що відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.

Виходячи із системного аналізу пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в сукупності з іншими положеннями цього Закону, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №380/9335/20 констатував, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №300/3867/20.

Фактичні обставини справ №380/7750/20, № 380/9335/20, №300/3867/20 і розглядуваної справи є подібними, правове регулювання спірних правовідносин в обох випадках теж збігається, адже спір у цих справах виник з аналогічних підстав. Враховуючи останню правову позицію Верховного Суду, суд відхиляє посилання відповідача на постанову від 09 грудня 2020 року у справі №460/3537/20 з відмінними правовими висновками.

Суд погоджується, що виконавець не має обов`язку перевіряти вірогідність відомостей, які зазначено у виконавчому документі. Водночас приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб (частина друга статті 4 Закону № 1403-VIII), повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (частина перша статті 4 Закону №1403-VIII). А тому, отримавши заяву ТзОВ «ФК «Аланд» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якому, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника (місто Луцьк Волинської області та місто Київ), приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси при вирішенні питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа знаходяться в різних виконавчих округах, що зумовлює потребу у з`ясуванні місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ. Крім того, відповідач мав би зауважити, що адреса реєстрації ОСОБА_1 , яка була зазначена стягувачем у його заяві, не збігається з адресою, яка зазначена у заяві №005-02046-150114 та яка відповідає адресі реєстрації, що міститься у паспорті позивача.

Водночас такі обставини не були перевірені та враховані приватним виконавцем ОСОБА_2 під час винесення оскаржуваної постанови, що підтверджує про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з порушенням норм чинного законодавства. При цьому об`єктивних даних, на основі яких можна було б стверджувати, що ОСОБА_1 проживала у місті Києві (хоча б на дату відкриття виконавчого провадження), чи має майно на території цього виконавчого округу, відповідач на підтвердження правомірності спірної постанови не надав.

У свою чергу вказана у виконавчому написі чи заяві стягувача інформація про проживання боржника не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві, зважаючи на встановлені розбіжності, адже у протилежному б випадку, допускалася б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) задля штучної зміни виконавчого округу.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження не перевірив дійсне місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, внаслідок чого безпідставно, всупереч вимог закону відкрила виконавче провадження з порушенням правил територіальної компетенції. Доказів протилежного відповідач суду не надала.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 12 листопада 2020 року ВП №63588184 прийнята відповідачем з порушенням приписів частини другої статті 24 Закону №1404-VIII: місце реєстрації та проживання позивача не входить до виконавчого округу приватного виконавця Малкової М.В., а доказів наявності підстав для прийняття виконавчого документа до виконання за місцезнаходженням майна боржника на момент відкриття виконавчого провадження, відповідачем не надано.

Таким чином, оскаржувана постанова приватного виконавця від 12 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження №63588184 є протиправною та підлягає скасуванню, а тому позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 01 вересня 2021 року (а.с.7), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.17).

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 271, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (02094, місто Київ, вулиця Поправки Юрія, будинок 6, офіс 14, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 14, офіс 301, ідентифікаційний код юридичної особи 42642578) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни від 12 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження №63588184.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни судові витрати у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк