Справа № 520/7799/21
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2021 р. справа № 520/7799/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , командувача Національної гвардій України ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням позовних вимог, просить суд:

- наказ командувача Національної гвардії України по особовому складу від 11.03.2021 №41о/с в частині звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "а" пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України "про військовий обов`язок та військову службу" визнати протиправним та скасувати, як такий, що суперечить абзацу другого частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу";

- наказ командира військової частини від 14.04.2021 №71 в частині виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі Наказу командувача Національної гвардії України по особовому складу від 11.03.2021 №41о/с та підпункту "а" пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" визнати протиправним та скасувати;

- визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення позивача для проходження військово-лікарської комісії;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити позивача для проходження військово-лікарської комісії у медичному закладі системи охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області;

- відшкодувати позивачу витрати на надання професійної правничої допомоги.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач проходив військову службу на підставі контракту. Позивач стверджує, що під час проходження військової служби отримав такі захворювання: вертеброгенна торакалгія, двобічна люмбоішиалгія з помірним м`язово-тонічними проявами, поперековий остеохондроз, протрузія диска L4-L5, ліпоматоз переднього епідурального простору на рівні L4-S1 зі стенозом зребетного каналу, стійким больовим синдромом. Позивач зазначає, що він неоднаразово намагався подати рапорт щодо направлення його на проходження ВЛК, однак йому було відмовлено в прийнятті такого рапорту. Натомість, командування військової частини було прийнято рішення про звільнення позивача з військової служби та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 в зв`язку із закінченням контракту. Позивач вважає, оскільки вказані хвороби він отримав під час проходження військової служби, він мав право на проходження ВЛК, але відповідач в порушення вимог чинного законодавства не направив його на обстеження військово-лікарською комісією військовослужбовців, чим його позбавлено права отримати в подальшому компенсаційні виплати, у зв`язку із втратою під час військової служби здоров`я, оскільки саме військово-лікарською комісією підтверджується причинний зв`язок захворювань, із захистом Батьківщини та з проходженням військової служби.

Військова частина НОМЕР_1 надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що в зв`язку з закінченням контракту про проходження військової служби, ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення. Також відповідач стверджує, що рапорт щодо направлення позивача ВЛК не надходив до стройової частини штабу, крім того, позивачем було надано рапорт про відмову від проходження військово-лікарської комісії, так як вважав себе здоровим, у зв`язку з чим, направлення на проходження ВЛК йому не надавалося згідно до ч.3 п. 235 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Представник Національної гвардії України також надав відзив на позовну заяву, в якому в повному обсязі заперечував проти заявлених позовних вимог.

Позивач скористався своїм процесуальним правом та надав до суду відповідь на відзив, в якій додатково аргументував доводи, викладені в позовній заяві.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 26.03.2016 по 14.04.2021 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира гранатометного взводу 2-го батальйону оперативного призначення.

Під час виконання обов`язків військової служби в зоні АТО/ООС ОСОБА_1 періодично звертався за медичною допомогою до лікарів:

- з 23.09.2020 по 20.12.2020 - лікування у стаціонарі госпіталя ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківськоій області" - було поставлено діагноз: вертеброгенна торакалгія, двобічна люмбоішиалгія з помірним м`язово-тонічними проявами, поперековий остеохондроз, протрузія диска L4-L5, ліпоматоз переднього епідурального простору на рівні L4-S1 зі стенозом зребетного каналу, стійким больовим синдромом;

- з 12.11.2020 по 27.11.2020 - лікування у стаціонарі Державної установи "Інститут неврології психіатрії та наркології" Національної Академії медичних наук України;

- з 22.02.2021 по 15.03.2021 - лікування у стаціонарі госпіталя ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківськоій області", обстеження у відділі функціональної діагностики та патофізіології ДУ "Інститут паталогії хребта та суглобів ім. проф. М.І. Сітенко АМН України";

- з 24.03.2021 по 02.04.2021 - лікування у стаціонарі Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний госпіталь ветеранів війни".

Відповідно до висновку від 30.03.2021 №846933, який виданий ДУ "Інститут паталогії хребта та суглобів ім. проф. М.І. Сітенко АМН України", ОСОБА_1 було підтверджено вищезазначені діагнози.

Під час проходження лікування, 29.03.2021 позивачем, засобами поштового зв`язку, було направлено до військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому останній просив направити його на військову лікарську комісію, що підстверджується наявним в матеріалах справи описом до цінного листа, фіскальним чеком від 29.03.2021.

Як стверджує позивач у позовній заяві, 02.04.2021, під час проходження військової служби, він особисто звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням пройти військову лікарську комісію, однак, доказів на підтвердження вказаних обставин ані позивач, ані відповідач не надали.

06.04.2021 ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку повторно звернувся до Східного територіально-решіонального командування Національної гвардії України з рапортом про бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення ОСОБА_1 на військову лікарську комісію.

14.04.2021, згідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №71 від 14.04.2021, старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено відповідно до пп."а" п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 11.03.2021 №41 о/с у запас (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Вважаючи, що відповідачами протиправно вчинено бездіяльність щодо ненаправлення ОСОБА_1 на військову лікарську комісію, та протиправно звільнено позивача з військової служби саме на підставі пп."а" п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Відповідно до пунктів "а", "б" частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв`язку із закінченням строку контракту (п. а); за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби. (п. б)

Згідно з п.35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г», «д», «е», «є», «з» - «й» та «л» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами «ґ», «й» та «к») частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України, що передбачено частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII. Порядок проходження військової служби за контрактом також визначений розділом II Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція № 170), згідно з пунктом 2.12 якої контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених пунктом 35 Положення №1153/2008. Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153. Згідно з пунктом 233 Положення №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 240 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення № 402), придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям визначає військово-лікарська експертиза. Відповідно до пункту 2.1 Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Пунктом 22.12 Положення №402 визначено, що постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду. Якщо постанова ВЛК не реалізована та в стані здоров`я оглянутого, незалежно від терміну, за його заявою або висновками лікарів військових (цивільних) лікувальних закладів виникли зміни, то проводиться повторний медичний огляд.

Аналіз наведеним норм свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, у тому числі, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби.

Визначення ж придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців забезпечується військово-лікарською експертизою, направлення на яке видається, у тому числі, командирами військової частини.

Так, в матеріалах адмінітстративної справи наявна копія рапорту ОСОБА_1 від 29.03.2021.

По-перше, при дослідженні його змісту, судом встановлено, що метою звернення позивача до військової частини НОМЕР_1 з даним рапортом був його намір пройти військово-лікарську комісію без зазначення мети такого звернення як того вимагає чинне законодавство, яке поширюється на спірні правовідносини та регулює підстави для направлення військовослужбовців на проходження військово-лікарської комісії з метою подальшого проходження військової служби чи неможливості проходження військової служби (звільнення) за станом здоров`я.

Суд звертає увагу позивача на те, що однією з обов`язкових умов для розгляду військовою частиною НОМЕР_1 питання, поставленого ОСОБА_1 у рапорті від 29.03.2021, мав бути намір (причинно-наслідковий зв`язок такого звернення) позивача: чи то подальше проходження військовох служби, чи то подальше звільнення за станом здоров`я. Однак доказів зазначення намірув рапорті від 29.03.2021, позивачем не надано.

По-друге, як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу №41 о/с від 11.03.2021. В той же час, ОСОБА_1 , звернувся з відповідним рапортом про бажання пройти військово-лікарську комісію вже 29.03.2021, тобто після його звільнення з військової служби, що суперечить вимогам Положення №402 та Положення №1153.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що відмітка на рапорті від 29.03.2021 "повторно", не приймається судом до уваги, тому що доказів, що вказаний рапорт є саме повторним і що позивач раніше звертався до військової частини з аналогічним рапортом чи з рапортом про направлення на проходження ВКЛ із зазначенням підстав (наміру) такогопроходження, матеріали справи не містять, а відтак доводи позивача про те, що ним було дотримано вимог вищевказаних положень при зверненні до військової частини НОМЕР_1 з рапортом судом не приймаються.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.7 ст. 246 КАС України, висновок суду про задоволення позову чи відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення позивача для проходження військово-лікарської комісії; та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 направити позивача для проходження військово-лікарської комісії у медичному закладі системи охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області є безпідставними. Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що військовою частиною НОМЕР_1 була вчинена бездіяльність при ненаправленні ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії, а відтак і обов`язку військової частини НОМЕР_1 направити позивача на проходження військово-лікарської комісії не виникло.

Окрім того, позивачем в рамках даного позову не оскаржується бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо розгляду звернення позивача, оформленого рапортом від 29.03.2021, та не порушується питання щодо відновлення своїх прав за результатом бездіяльності військової частини НОМЕР_1 відносно розгляду такого звернення

Враховуючи вищевказані обставини, приймаючи до уваги те, що позивачем не було висловлено наміру щодо подальшого проходження військової служби, чи звільнення зі служби не у зв`язку із закінченням строку дії контракту, а за власним бажанням з зазначенням таких підстав, які полягають у неможливості проходження військової служби у зв`язку із можливою непридатністю за станом здоров`я, зважаючи на те, що станом на день розгляду справи відсутні підстави для поновлення або продовження відносин з проходження публічної військової служби поза межами строку дії контракту, який закінчився 11.03.2021, суд вважає, що ані військова частина НОМЕР_1 при прийнятті рішення, оформленого наказом №71 від 14.04.2021 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу на підставі наказу командувача Національної гвардії України по особовому складу від 11.03.2021 №41 о/с, ані сам наказ про звільнення від 11.03.2021 №41, не порушив прав ОСОБА_1 .

Будь-яких інших підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 не вказано.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, адміністративний позов не підлягає задоволенню, з підстав викладених вище.

Стосовно вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді правничої допомоги, судом зазначається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є: відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати, в силу засад (принципів) адміністративного судочинства, відшкодовуються на користь особи, позов якої задоволено.

У даному випадку, у задоволенні позову відмовлено, що, відповідно, виключає відшкодування позивачу судових витрат та, відповідно, зумовлює висновок суду про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), командувача Національної гвардій України ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова