Справа № 320/3998/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3998/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЗП "Нафтогаз-Нафтопродукт" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЗП "Нафтогаз-Нафтопродукт" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби України від 11.11.2019 № , від 02.12.2019 №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наявної інформації АІС "Податковий блок» в ІКП по платежу 71010000 по ТОВ ВНП «Нафтогаз - Нафтопродукт» код за () станом на 01.10.2019 рахувалася заборгованість в сумі 263 863,79 грн, з них недоїмка 153 051,91 грн та пеня 11 084,85 грн.

Позивачем 20.10.2019 самостійно задекларовано єдиного соціального внеску по звіту № від 21.10.2019 на суму 10 832,38 грн., фактично сплачено у жовтні 2019 року 26 834,68 грн.

Заборгованість станом на 01.11.2019 складала 247 831,79 грн, з них недоїмка на суму 137 019,94 грн та пеня 110811,85 грн.

Позивачем 20.11.2019 платником самостійно задекларовано єдиного соціального внеску на суму 22 044 грн, фактично сплачено у листопаді 2019 року 22 799,36 грн.

Заборгованість станом на 01.12.2019 склала 247 076,43 грн, з них недоїмка на суму 136 264,58 грн та пеня 110 811,85 грн.

У зв`язку із викладеним, до ТОВ ВНП «Нафтогаз - Нафтопродукт» було застосовано штраф та пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 38 744,02 грн, з них 6 875,27 грн штраф та 31 868,75 грн пеня (рішення від 11.11.2019 №), та на суму 16 670,99 грн, них 3 057,47 грн. штраф та 13 613,52 грн пеня (рішення від 02.12.2019 №), які були оскаржені в адміністративному порядку до ДФС України.

ДПС України 08.01.2020 та 12.02.20520 винесло рішення про результати розгляду скарги ТОВ ВНП «Нафтогаз - Нафтопродукт» №727/6/99-00- 08-06-01 та №5410/6/99-00-08-06-01-06, згідно яких рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) від 11.11.2019 № та рішення від 02.12.2019 № винесені згідно вимог чинного законодавства та скарги ТОВ ВНП «Нафтогаз -Нафтопродукт» залишені без задоволення.

Не погодившись з такими рішеннями, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що ГУ ДПС у Київській області мала всі законодавчо визначені повноваження та підстави для винесення відносно позивача рішень від 11.11.2019 № та від 02.12.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску. Всі дії відповідача здійснені в межах чинного і законодавства, у порядку та у спосіб, ним передбачений.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Пунктом 1 частини другої статті 6 вказаного Закону передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частинами п`ятою, шостою, восьмою статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування,

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Пунктом 1 частини десятої та частини одинадцятої статті 9 зазначеного Закону регламентовано, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно частини шостої статті 25 Закону № 2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до частини десятої статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 вказаного Закону передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неперерахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Як зазначалося, позивачу згідно оскаржуваних рішень визначено суми штрафу та пені за несплату єдиного внеску у встановлені законом строки.

Беручи до уваги межі позовних вимог, підстави звернення до суду, а також межі доводів апеляційної скарги, для цілей вирішення даного спору слід встановити обставини дотримання процедури прийняття оскаржуваних рішень, підстави для визначення заборгованості, на яку нараховані спірні штрафні санкції та пеня, а також правомірність визначення періодів, за які такі санкції застосовані.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані рішення прийняті у зв`язку із несплатою позивачем у період з 2017 по 2019 рік сум єдиного внеску, що був самостійно нарахований позивачем.

Обставини нарахування (визначення) єдиного внеску у 2017 році та його несплати у спірний період підтверджується наявною в матеріалах справи інтегрованою карткою, яку було надано на вимогу суду апеляційної інстанції.

При цьому, суми єдиного внеску, що сплачувалися позивачем у цей період в силу частини шостої статті 25 Закону № 2464-VI зараховувалися на погашення попередніх сум недоїмки, штрафних санкцій та пені.

Позивач вказує, що документи, які згідно оскаржуваних рішень визначені підставою нарахування недоїмки, ним не подавалися. Проте відображення у інтегрованій картці іншого номера та номера форми поданих позивачем документів, ніж відповідних номерів, які були відображені у надісланих позивачу квитанціях, не свідчить про те, що позивачем не декларувалися відповідні суми єдиного внеску, а також не свідчить про те, що позивач не має сплачувати такі суми у встановлені законом строки та нести відповідальність за порушення таких строків. При цьому, позивачем не заперечується факт подання відповідної звітності за ці періоди.

Безпідставним є посилання позивача на недотримання відповідачем процедури здійснення податкового контролю.

Згідно підпункту 2 пункту 1 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказ Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Колегія суддів наголошує, що норми чинного законодавства не визначають передумовою для прийняття спірних рішень винесення вимоги про сплату боргу, а підставою - акт документальної перевірки. Як зазначено вище, розрахунок фінансових санкцій здійснюється саме на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, відомості, як зазначалося, було надано відповідачем до суду.

Доводи позивача про те, що оскаржуваними рішеннями його фактично кілька разів притягнуто до відповідальності за одні і ті ж періоди, колегія суддів відхиляє, оскільки це не відповідає дійсності. Позивача притягнуто до відповідальності за один період, проте у відповідних розрахунках штрафних санкцій такий період поділений в залежності від сум недоїмки, яких ці штрафні санкції стосуються. Наведене відповідає згаданим положенням Інструкції, які передбачають прийняття одного рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Доводи про те, що суми недоїмки, на які нараховані штрафні санкції є неузгодженими, колегія суддів також відхиляє, оскільки із посилань позивача на відповідні вимоги про сплату боргу (недоїмки), їх оскарження та скасування, не вбачається, що такі вимоги стосуються саме суми заборгованості за 2017 рік, на яку нараховані спірні санкції.

Беручи до уваги викладене, у ході апеляційного розгляду судом не було встановлено обставин, які б свідчили про протиправність оскаржуваних рішень відповідача.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЗП "Нафтогаз-Нафтопродукт" залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 04.10.2021.