Справа № 520/224/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2021 р.Справа № 520/224/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 по справі № 520/224/21

за позовом ОСОБА_1

до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо виплати грошової допомоги при звільнені не в повному обсязі; стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на користь позивача суму у розмірі 36136,81 грн. в якості одноразової грошової допомоги при звільненні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 36136,81 грн. в якості одноразової грошової допомоги при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначає, що зазначене рішення фактично призведе до необхідності додати до календарної вислуги років позивача раніше не зарахований час навчання на Військово-юридичному факультеті № 6 Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, що також вплине на право ОСОБА_1 на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2010 року №18-рп/2010).

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Таким чином, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, передумовою апеляційного оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, є встановлення обставини про вирішення судом питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі. При цьому, на відміну від частини 1 статті 5 КАС України, яка пов`язує право особи на звернення до адміністративного суду у тому числі із суб`єктивним критерієм, положення частини 1 статті 293 КАС України крізь призму юридичної визначеності та сталості судового рішення гарантують особі право на апеляційне оскарження виключно у випадку, якщо така особа була учасником справи або суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Таким чином, особа, яка звертається із апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 293 КАС України, повинна довести наявність правового зв`язку безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Отже, в рамках даної справи спірним є питання стосовно того, чи є Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, який не брав участь у справі, таким, стосовно якого судом першої інстанції вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Так, Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, обґрунтовуючи наявність права на оскарження судового рішення у даній справі, зазначає, що останнє безпосередньо впливає на права, свободи, інтереси та обов`язки апелянта, оскільки зазначене рішення фактично призведе до необхідності додати до календарної вислуги років позивача раніше не зарахований час навчання на Військово-юридичному факультеті № 6 Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, що також вплине на право ОСОБА_1 на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Предметом даної справи є питання стягнення зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 36136,81 грн.

Тобто, спірні правовідносини виникли щодо захисту права позивача як працівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на отримання у повному обсязі сум при звільненні, які виплачуються безпосередньо органом прокуратури.

Оскаржуваним судовим рішенням з відповідача - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил стягнуто грошову суму у якості одноразової допомоги при звільненні.

При цьому, зі змісту вказаного рішення суду першої інстанції встановлено, що останнє стосується прав та обов`язків вичерпного кола осіб Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та ОСОБА_1 , що не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав та інтересів Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

За наведених обставин колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021, не є рішенням про права, законний інтерес чи обов`язок апелянта Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який не є учасником даної справи.

Таким чином, із урахування ст. 293 КАС України, колегія суддів доходить висновку, що Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, який не був учасником справи, предметом спору якої є стягнення сум одноразової грошової допомоги при звільненні з органу прокуратури, у якому позивач проходив службу, не має права на апеляційне оскарження судового рішення, ухваленого у цій справі, за умови якщо в рішенні суд не зробив прямого висновку про його права, інтереси та обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Харківського окружного адміністративного суду 22.03.2021 підлягає закриттю..

Керуючись ст.ст. 293, 243, 248, 305, 320, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження у справі № 520/224/21 за апеляційною скаргою Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Катунов В.В. Бершов Г.Є.