Справа № 640/11298/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2021 року Справа № 640/11298/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

про визнання протиправними та скасування рішення

і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду II групи, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020, виходячи з розміру одноразової грошової допомоги на дату встановлення ІІ групи інвалідності (20.01.2020) з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2021 року адміністративний позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 20.01.2020 позивачу вперше було встановлено інвалідність після визначення ступеню втрати працездатності, у зв`язку з чим він набув право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Приходячи до таких висновків, судом першої інстанції було враховано правову позицію Верховного Суду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог відповідач посилається на те, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, зазначена в довідці МСЕК.

При цьому, відповідач зазначає, що 08.10.2014 позивачу було встановлено 15% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням військового обов`язку, що сталася 19.07.2014, у зв`язку з чим йому було виплачено одноразову грошову допомогу через втрату працездатності, а 21.01.2020 встановлено ІІ групу інвалідності.

На переконання апелянта, позивач не має права на отримання спірної допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності, оскільки після встановлення втрати працездатності минуло понад 2 роки.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу, не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в м. Слов`янськ Донецької області, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2016 №1189/вос.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 № 1165 від 04.08.2014 молодший сержант ОСОБА_1 19.07.2014 отримав мінно-вибухову травму, струс головного мозку, гостру двобічну нейросенсорну приглухуватість, ІХС, дифузійний склероз СН І ступеня. Цією є довідкою підтверджено, що 19.07.2014 під час виконання обов`язків військової служби в ході ведення бою ОСОБА_1 отримав травму в ході проведення антитерористичної операції у складі штурмової групи по знищенню бойовиків в районі м. Лисичанськ Луганської області.

Згідно з Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, конфузій, травм, каліцтв від 14.11.2019 №3188, було встановлено, що травма та захворювання ОСОБА_1 пов`язані із захистом Батьківщини.

08.10.2014 органами МСЕК встановлено 15% ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія ЖИА №000596 від 08.10.2014).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №431340 від 21.01.2020 позивачу з 21.01.2020 первинно встановлена ІІ група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини.

Позивачем була подана до Київського міського військового комісаріату заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ-ї групи з відповідним пакетом документів.

Київським міським військовим комісаріатом пакет документів для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, було направлено на адресу Міністерства оборони України для прийняття рішення.

28.02.2020 на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, було прийнято рішення, оформлене протоколом №31, про відсутність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Обґрунтовуючи таке рішення, відповідач зазначив, що позивачу 08.10.2014 під час первинного огляду органами МСЕК було встановлено 15% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що сталося 19.07.2014, а 20.01.2020 під час повторного огляду визнано особою з інвалідністю ІІ групи, тобто групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Позивач, вважаючи порушеним своє право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності вищої групи, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону № 2232-ХІІ.

Згідно зі статтею 41 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктом "б" частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону № 2011-ХІІ статтею 16-3 (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI).

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 975.

Пунктом 3 Порядку № 975 у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, частину четверту статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено, що в разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Частиною восьмою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що моментом виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення інвалідності.

При цьому, з викладених правових норм вбачається, що Законом № 2011-ХІІ розмежовано виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ступеня втрати працездатності та одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності.

Разом з тим, регламентований частиною 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ дворічний строк застосовується лише в разі підвищення або ступеня втрати працездатності, якщо особі раніше вже був встановлений нижчий ступень, або в разі встановлення вищої групи інвалідності, якщо раніше особі було встановлено іншу групу.

В усіх інших випадках, у разі встановлення особі інвалідності, яка надає право на отримання вказаної допомоги, така особа набуває право на її призначення протягом трьох років від дати, вказаної в довідці МСЕК.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що фактично за документами, поданими позивачем саме для призначення йому допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності, відповідачем вирішувалося зовсім інше питання - щодо призначення йому доплати за ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку зі збільшенням відсотку втрати працездатності та або підвищення групи інвалідності і відмовлено саме через відсутність підстав для виплати відповідної доплати /Т. 1 а.с. 17/.

Втім, апеляційний суд звертає увагу на те, що саме 20.01.2020 відбувся первинний огляд позивача медико-соціальною експертною комісією /т.1 а.с.12/ та саме при первинному огляді йому вперше було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням та травмою, пов`язаними із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим він набув право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року.

Тож, доводи апелянта щодо відсутності у позивача права на отримання спірної допомоги, оскільки інвалідність встановлено зі спливом дворічного терміну після встановлення втрати працездатності, у зв`язку з якою йому вже було виплачено відповідну допомогу, є необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

При цьому, у рішеннях Верховного Суду, на які посилається апелянт в обґрунтування своєї правової позиції, мали місце правовідносини щодо здійснення доплати особі одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням вищої групи інвалідності після установлення нижчої групи та/або зміни відсотка втрати працездатності за результатами повторного огляду МСЕК. Тобто, вирішувалося питання здійснення доплати за певне ушкодження здоров`я після того, як основна виплата вже була здійснена.

Втім, як відзначалося вище, предметом спірних правовідносин у цій справі є питання щодо наявності у позивача права на отримання спірної допомоги внаслідок встановлення ІІ групи інвалідності за результатами первинного огляду МСЕК, коли інвалідність раніше (будь-яка інша група) не встановлювалася.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до правильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. .

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2021 року без змін.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 05 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова