Справа № 300/3164/21
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. справа № 300/3164/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування моральної шкоди в сумі 622757,90 грн. та зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.06.2021 звернулася до суду з позовом до держави Україна (далі - відповідач), в якому просила суд: визнати протиправною бездіяльність щодо виконання судового рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 19.10.2020 у справі №342/1225/18, відшкодування моральної шкоди в сумі 622757,90 грн. та зобов`язання негайно виконати судове рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 19.10.2020 у справі №342/1225/18.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною казначейською службою України надмірно тривалий час не виконується судове рішення у справі №343/1225/18. Вважає, що бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що породжує і завдає позивачу моральної шкоди. Зазначає, що частиною четвертою статті третьої Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Зазначено, що оскільки кошти, які підлягають стягненню, являються компенсацією за пошкоджене житло, тривале невиконання судового рішення завдало позивачу моральну шкоду, оскільки єдине житло, що нею втрачене мало для неї першочергове значення, як для особистості людини, для самовизначення фізичної і моральної цілісності, а також для підтримки взаємовідносин із іншими людьми. Позивачем заявлено до стягнення моральної шкоди у розмірі 622757,90 гривень за надмірно тривале невиконання судового рішення, з розрахунку 1% за кожен день прострочення виконання рішення суду від 19.10.2020, з урахуванням глибини і тривалості душевних страждань. З підстав наведених у позовній заяві, позивач просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 05.07.2021 дану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків, шляхом подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду: зазначення повного найменування відповідача - суб`єкта владних повноважень, його місцезнаходження; поштового індексу; ідентифікаційного коду відповідача - юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; відомих номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти.

На виконання ухвали суду позивачем усунуто недоліки позовної заяви у встановлений ухвалою від 05.07.2021 строк.

14.07.2021 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування моральної шкоди в сумі 622757,90 та зобов`язання вчинення дій. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

17.08.2021 на адресу суду від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши, що Міністерство юстиції України жодної бездіяльності щодо позивача не вчиняв. Вказав, що суб`єктом у спірних правовідносинах являються органи державної казначейської служби, а Міністерство юстиції України жодних неправомірних рішень, дій (бездіяльності), які могли б вплинути на виконання судового рішення не приймало та не допускало, що виключає можливість притягнення його до відповідальності. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України просить відмовити в повному обсязі (а.с. 48-55).

30.08.2021 Міністерством фінансів України подано відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач заперечив щодо задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в зв`язку з відсутністю ознак бездіяльності, оскільки безспірне списання здійснюється за черговістю надходження рішень, недоведеністю заподіяння відповідачем позивачу шкоди та причинного зв`язку між бездіяльністю позивача та заподіянням моральної шкоди.

Позивачем надано відповіді на вказані відзиви, згідно яких заперечив доводи відповідачів.

Представником Державної казначейської служби України 23.08.2021 надіслано на адресу суду клопотання, яким просив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, оскільки вважає, що позовна заява по своїй суті є досить складною, потребує додаткових пояснень сторін та обґрунтувань моральної шкоди, а тому вважає, що справу недоцільно розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Щодо заявленого клопотання суд зазначає, що частиною 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд звертає увагу на те, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України).

В свою чергу, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина 2 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд зазначає, що ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання розпочинається через 30 днів з дня відкриття провадження у справі. На переконання суду, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, заява відповідача не містить жодного обґрунтування, з посиланням на конкретні докази, щодо необхідності розгляду даної справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що заява відповідача про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін є необґрунтованою, а судом не встановлено підстав для розгляду вказаної справи за правилами загального позовного провадження.

Правом подання відзиву на адміністративний позов у строки встановлені судом Державна казначейська служба України та Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області не скористались.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення сторін у справі, судом встановлено наступне.

Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19.10.2020 у справі №342/1225/18 зобов`язано Городенківську міську раду Івано-Франківської області прийняти у свою власність пошкоджену внаслідок надзвичайної події квартиру, а також частину земельної ділянки, якою для обслуговування будинку користувалася ОСОБА_1 та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 622 757,9 грн. компенсації за пошкоджене житло (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92643455).

20.11.2020 року представник позивача звернувся до Управління Державної казначейської служби у Городенківському районі з заявою при виконання за виконавчим листом, згідно якої просив невідкладно виконати рішення суду згідно виконавчого листа №342/1225/18. До вказаної заяви додано оригінал виконавчого листа, копія довіреності представника, копія роздруківки з банку про рахунок стягувача. Також вказана заява містить реквізити позивача необхідні для здійснення списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Заява з додатками отримана Управлінням Державної казначейської служби у Городенківському районі 20.11.2020 (а.с. 24).

25.11.2020 Управлінням Державної казначейської служби у Городенківському районі надіслано лист представнику позивача, яким повідомлено, що поданий пакет документів щодо стягнення з Державної казначейської служби України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 перенаправлено до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (а.с. 25).

Позивач стверджує, що з моменту звернення з заявою про виконання за виконавчим листом та до звернення до суду 28.06.2021 сплило 7 місяців та 8 днів, однак рішення суду щодо списання коштів як компенсацію за втрачене житло не виконано.

Не погоджуючись із бездіяльністю щодо надмірно тривалого невиконання рішення суду позивач звернулася із захистом своїх прав, свобод та інтересів із даним адміністративним позовом.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини з приводу виконання судових рішень є Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», статтею 1 якого передбачено, що цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Суд зазначає, що обґрунтовуючи заперечення щодо задоволення позовних вимог представник Міністерства фінансів України посилається на те, що дія вказаного Закону не поширюється на спірні правовідносини, при цьому не навів відповідних мотивів та обґрунтувань, за яких він дійшов вказаних висновків.

З вказаного приводу суд зазначає, що виходячи зі змісту постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19.11.2020, а саме резолютивної частини, компенсацію за втрачене житло стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, що відповідає вимогам статті 2 та 3 вказаного Закону.

Згідно частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 4 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Судом встановлено, що 20.11.2020 року представник позивача звернувся до Управління Державної казначейської служби у Городенківському районі з заявою при виконання за виконавчим листом, згідно якої просив невідкладно виконати рішення суду згідно виконавчого листа №342/1225/18. До вказаної заяви додано оригінал виконавчого листа, копія довіреності представника, копія роздруківки з банку про рахунок стягувача.

25.11.2020 Управлінням Державної казначейської служби у Городенківському районі надіслано лист представнику позивача, яким повідомлено, що поданий пакет документів щодо стягнення з Державної казначейської служби України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 перенаправлено до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

Суд зазначає, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У відповідності до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Станом на момент вирішення справи судом доказів виконання судового рішення Державною казначейською службою України не надано, обставин, які б свідчили про поважність причин його невиконання у строки передбачені частиною 4 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відповідачем не наведено.

Таким чином, відповідачем - Державною казначейською службою України не спростовано твердження позивача про допущення протиправної бездіяльності при виконанні судового рішення.

Щодо доводів представника Міністерства фінансів України, що судове рішення у справі №342/1225/18 може бути виконане відповідно до норм закону в порядку черговості, а тому відсутні ознаки протиправної бездіяльності суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17 липня 1997 року є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, в пункті 66 рішення у справі «Immobiliare Saffi проти Італії», заява №22774/93, зазначено, що ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Порушення цього правила буде свідчити про порушенням права на справедливий суд.

Складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: «Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід`ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов`язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)» (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини: «Гасан і Чеус проти Болгарії» від 26 жовтня 2000 року).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року в справі «Комнацький проти України» визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Також в рішенні Європейського суду з прав людини «Гордєєви і Гурбик проти України» від 17 січня 2006 року зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Вказане свідчить про те, що орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не здійснено перерахування коштів стягувачу в строки встановлені частиною 4 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19.11.2020 у справі №342/1225/18.

Що стосується позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 622757,90 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до частини 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом.

Адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій чи бездіяльності. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд зазначає, що право позивача на житло та достатній життєвий рівень гарантоване Конституцією України.

Згідно статті 46 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Судом встановлено, що внаслідок втрати житла позивач була змушена звертатись до суду за захистом порушеного права. За результатом розгляду справи судом було встановлено таке порушене право та відновлено його шляхом присудження виплати компенсації за втрачене житло.

Безумовно, що невиконання судового рішення має негативний вплив на позивача, а значна тривалість його невиконання та неможливість одержання вказаної компенсації протягом тривалого періоду свідчать про те, що негативні емоції позивача досягли рівня страждання або приниження.

Також суд враховує, що в силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій (бездіяльності) та рішень презюмується - обов`язок доказування їхньої правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Судом встановлено протиправну бездіяльність Державного казначейської служби України щодо виконання рішення суду, що набрало законної сили. Крім цього, суд враховує що вказані кошти є компенсацією за втрачене житло і тривала невиплата таких коштів спричиняє необхідність додаткових зусиль по організації свого побуту та побуту членів її сім`ї. Сама по собі тривалість невиконання судового рішення завдає моральних страждань, посилює відчуття безнадійності та відсутності правового захисту.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі, позивач мотивує тим, що оскільки кошти, які підлягають стягненню, являються компенсацією за пошкоджене житло, тривале невиконання судового рішення завдало позивачу моральну шкоду, оскільки єдине житло, що нею втрачене мало для неї першочергове значення, як для особистості людини, для самовизначення фізичної і моральної цілісності, а також для підтримки взаємовідносин із іншими людьми.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди бездіяльністю Державної казначейської служби України та причинно-наслідковий зв`язок між ними.

Позивачем заявлено до стягнення моральної шкоди у розмірі 622757,90 гривень за надмірно тривале невиконання судового рішення, з розрахунку 1% за кожен день прострочення виконання рішення суду від 19.10.2020, з урахуванням глибини і тривалості душевних страждань.

Однак наведений розрахунок не відповідає вимогам частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, а розмір моральної шкоди, заявлений у позовній заяві є неспівмірним із розміром компенсації за втрачене житло, яку вирішив присудити суд та яку отримає позивач.

Таким чином, враховуючи вище наведені норми законодавства та доведеність заподіяної моральної шкоди позивачу, виходячи з характеру допущених стосовно нього порушень, глибини та обсягу його моральних страждань, засад розумності, виваженості і справедливості, а також з урахуванням інших обставин у даній справі, які мають істотне значення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди і вважає, що необхідно стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 35 000,00 грн.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання негайно виконати судове рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 19.10.2020 у справі №342/1225/18 суд зазначає наступне.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Спосіб захисту, який обрала позивач заявляючи вимоги про зобов`язання виконати рішення суду, не усуває юридичного конфлікту і не відповідає об`єкту порушеного права. У такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі, якщо суд визнав його порушеним. При розгляді вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не має права зобов`язати його виконати шляхом ухвалення нового судового рішення, бо це буде порушенням процесуальних норм, зокрема тих, що регулюють виконавче провадження як завершальної стадії судового провадження.

За таких обставин вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для застосування статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України (, вул. Межигірська, 11, м. Київ, 04071), Міністерства юстиції України (, вулиця Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001), Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (, вул. Дністровська, 14, м. Івано-Франківськ, 76018), про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування моральної шкоди в сумі 622757,90 грн. та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19.11.2020 у справі №342/1225/18.

Стягнути з Державної казначейської служби України (, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.