Справа № 640/18218/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року місто Київ № 640/18218/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Національної поліції у місті Києві зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якій просить суд зобов`язати Головне управління Національної поліції у місті Києві виконати вимоги ст. ст. 7, 18, 19 Закону України "Про звернення громадян" шляхом проведення повторної перевірки фактів, викладених в скарзі ОСОБА_1 від 23.01.2020, залучити його до вказаної перевірки, надати йому можливість ознайомитись з матеріалами перевірки та можливість особисто викласти аргументи особі, що перевіряла скаргу та надати ОСОБА_1 обгрунтовану відповідь по суті скарги.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 23.01.2020 він звернувся через сall-центр на гарячу лінію Головного управління Національної поліції у місті Києві зі скаргою на дії та бездіяльність співробітників поліції, якими були порушені його права як потерпілого. Однак, у відповідь на звернення позивача відповідно до листа від 05.02.2020 №Т-36гл/125/23/1-2020, відповідач надав інформацію не у повному обсязі, оскільки замість пояснень та оцінки фактів, наведених у скарзі позивача, відповідач надав інформацію стосовно отримання лише витягу з ЄРДР 0005827.

Позивач вважає, що відсутність у відповіді на його скаргу об`єктивної, всебічної інформації стосовно неповного розслідування справи та ненадання йому слідчими органами Голосіївського Управління поліції у місті Києві постанови про закриття слідства в кримінальному провадженні ЄРДР 0005827 свідчить про те, що об`єктивна, всебічна та вчасна перевірка цього факту з урахуванням ч.ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» або не проводилась взагалі, або результати її не внесені у відповідь. При цьому мотивованої постанови стосовно обмеження доступу до інформації позивачеві теж надано не було.

Також позивачем наголошено на тому, що в порушення ч.ч. 2, 3 ст. 18 та ч. 3 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» його представнику (адвокату) та йому було відмовлено в запрошенні на засідання відповідного органа, що розглядав скаргу, ознайомленні з матеріалами перевірки, особистому викладенні аргументів особі, що перевіряла скаргу, поданні додаткових матеріалів/ доказів тощо.

На думку позивача, вказані вище неправомірні дії та бездіяльність посадових осіб, які перевіряли факти, викладені у його скарзі, порушують громадянські права позивача, викладені у ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» та є невиконанням обов`язків органів державної влади, якими є підрозділи Міністерства внутрішніх справ України.

Таким чином, позивач дійшов висновку, що Головне управління Національної поліції у місті Києві не здійснило повної та всебічної перевірки фактів, викладених у скарзі позивача від 23.01.2020 з реєстраційним номером №549700.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2020 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/18218/20 та запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 07.10.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує щодо задоволення позовних вимогв повному обсязі та вважає їх необгрунтованими з огляду на те, що за фактами, викладеними у скарзі позивача від 23.01.2020, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві, у межах компетенції, проведено службову перевірку, результати якої оформлено у доповідній записці старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві Світлани Зотової, за погодженням із заступником начальника відділу СУ ГУ НП у м. Києві Вікторії Давидено-Лісогубенко, на ім`я заступника СУ ГУ НП у м. Києві Артема Лашка. У ході перевірки встановлено, що 16.06.2018 слідчим відділом Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005827, за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Керівництвом слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчому цього ж відділу Сухарчуку Є.М. 29.08.2018 за результатами розслідування вказаним слідчим відділом кримінальне провадження №0005827 закрито. 19.11.2018 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні відновлено Київською місцевою прокуратурою №1. 07.09.2019 за результатами розслідування вказаним слідчим відділом кримінальне провадження закрито на підставі абзацу 14 ч. 1 cт. 284 КПК України. За результатами перевірки направлено копію заяви ОСОБА_1 до слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві для вирішення питання про надання заявнику запитуваної інформації по кримінальному провадженню №0005827. Листом слідчого управління ГУНП у м. Києві від 05.02.2020 №Т-36гл/125/23/1-2020 позивачеві скеровано відповідь за результатами розгляду, у межах компетенції, його скарги. Факт отримання вказаної відповіді позивачем не заперечується.

Відповідачем наголошено на тому, що ГУНП у м. Києві зі свого боку здійснило заходи щодо вирішення порушених у скарзі позивача питань, а саме скерувало до слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві лист від 05.02.2020 №2966/125/23/1-2020 із копією скарги позивача для вирішення питання про надання запитуваної інформації по кримінальному провадженні №0005827. При цьому, відповідач також зазначив, що надання за результатами розгляду скарг на дії слідчого оцінок щодо здійснення слідчим досудового розслідування, у тому числі оцінок фактів ненадання слідчим постанови про закриття кримінального провадження відноситься до виключної компетенції слідчого судді.

Крім того, відповідач зазначив про безпідставність тверджень позивача про порушення його права на участь у розгляді скарги, ознайомленні з матеріалами, поданні додаткових матеріалів тощо, оскільки позивач жодним чином не виявляв бажання на участь у розгляді скарги, не звертався повторно на гарячу лінію Національної поліції України із клопотанням про долучення документів чи доповнень поданої ним скарги, а наведені доводи позивача не підтверджені жодним доказом.

Позивачем 28.10.2020 подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив про те, що наведені відповідачем у відзиві заперечення є хибними, безпідставними та такими, що грубо суперечать обставинам справи, оскільки позивачем у справі оскаржується не неналежне здійснення слідчим досудового розслідування та ненадання ним постанови про закриття кримінального провадження, а неналежна перевірка відповідачем фактів, викладених у скарзі від 23.01.2020.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Частиною другою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи

Відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої, другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2020 о 09:28 год. на гарячу лінію Головного управління Національної поліції у місті Києві від ОСОБА_1 надійшла скарга на працівників Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві (слідчий Сухарчук Є.М.), які по кримінальному провадженню №0005827 від 16.06.2018 на підставі ст. 356 (самовправство), з приводу заселення невідомими особами помешкання заявника, де він є співвласником, за адресою АДРЕСА_1 , взагалі не проведено слідчих дій і закрито провадження, не повідомивши заявника про закриття. Заявник повідомив також, що в результаті нерозслідуваного провадження злочин триває, а саме: 27.11.2019 невідомі особи продовжують займати житло, а слідчо-оперативна група, яка виїхала на виклик заявника, дійшла висновку про відсутність правопорушення. Заявник подав повторну заяву про правопорушення, що триває за номером №80413, але кримінальне провадження не відкрито та не внесено відомостей до ЄРДР. Заявник вимагає надання витягу про закриття попереднього провадження, внесення відомостей до ЄРДР по заяві №80413 та належного розгляду його неодноразових звернень (неодноразових заяв до ВП та прокуратури). На даний час заявнику повідомимли, що у приміщенні ( АДРЕСА_1 ), співвласником якого є заявник, проводяться слідчо-оперативні дії ГСУ НПУ у м. Києві, про які заявник не знає (заявник дізнався у чергового ГУ НП у м. Києві номер кримінального провадження №0001426 і назвав слідчого, який проводить слідчі дії). Заявник вимагає отримати відповіді: що за слідчо-оперативні дії проводить ГСУ НПУ у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 . Текст звернення записано зі слів заявника та надано реєстраційний номер №549700.

За фактами, викладеними у скарзі позивача від 23.01.2020, старшим слідчим СУ ГУ НП у м. Києві Світланою Зотовою проведено службову перевірку, результати якої оформлено у доповідній записці, відповідно до якої за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення не встановлено. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено та досудове розслідування слідчими підрозділами Голосіївського управління поліції не проводилось, а заява службою дільничних офіцерів поліції розглянута в порядку Закону України "Про звернення громадян" та списана до справи Голосіївського управління поліції за №13374 від 20.12.2019. Крім цього, згідно відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0001426, про яке зазначено в заяві ОСОБА_1 , не рахується за слідчими підрозділами ГУ НП у м. Києві.

Листом від 05.02.2020 №Т-36гл/125/23/1-2020 Головне управління Національної поліції у місті Києві повідомило позивача про те, що що слідчим відділом Голосіївського управління поліції проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005827, розпочате 16.06.2018 за заявою ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. 07.09.2019 за результатами розслідування вказаним слідчим відділом кримінальне провадження закрито, на підставі абзацу ч. 1 ст. 284 КПК України. Окрім того, відповідач проінформував позивача, що копію його звернення направлено до слідчого відділу Голосіївського управління поліції щодо вирішення питання про надання йому витягу з Державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0005827.

Також у своєму листі відповідач повідомив, що перевірка за заявою позивача, поданою до Голосіївського управління поліції від 27.11.2019, яка була внесена до журналу Єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за № 80413, проводилася службою дільничних офіцерів поліції Голосіївського управління поліції. За результатами розгляду заяви, ознак кримінального правопорушення не встановлено. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено та досудове розслідування слідчими підрозділами Голосіївського управління поліції не здійснювалося, а заява ОСОБА_1 службою дільничних офіцерів поліції розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» та списана до справи Голосіївського управління поліції. З питань, що безпосередньо стосуються розгляду заяви ОСОБА_1 , він може звернутися до Голосіївського управління поліції. Поряд з цим, згідно відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0001426 не рахується за слідчими підрозділами ГУ НП у місті Києві.

Позивач вважає, що відсутність у відповіді на його скаргу об`єктивної, всебічної інформації стосовно неповного розслідування справи та ненадання йому слідчими органами Голосіївського Управління поліції у місті Києві постанови про закриття слідства в кримінальному провадженні ЄРДР 0005827 свідчить про те, що об`єктивна, всебічна та вчасна перевірка цього факту з урахуванням ч.ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» або не проводилась взагалі, або результати її не внесені у відповідь. При цьому мотивованої постанови стосовно обмеження доступу до інформації позивачеві теж надано не було.

Незгода позивача із наданою відповідачем відповіддю не у повному обсязі зумовила його на звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (надалі - Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі, зокрема, скарги.

Так, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Приписами частини першої статті 14 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви.

Як вбачається із матеріалів справи, скарга від 23.01.2020 №549700, подана позивачем, розглянута без його участі.

Відповідно до частини третьої статті 19 Закону №393/96-ВР обов`язком органів державної влади, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду скарг є, зокрема, на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Матеріалами справи не підтверджено, що позивач виявляв бажання на участь у розгляді його скарги, доказів про те, що він звертався до відповідача із відповідною заявою матеріали справи не містять.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, суд вважає твердження позивача про те, що йому відмовлено в запрошенні на засідання відповідного органу необгрунтованими, адже такі посилання не підтверджені належними доказами у розуміні статей 72, 73 Кодексу адміністративного судочинства України.

Варто наголосити на тому, що статтею 12 Закону № 393/96-ВР визначено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що питання порушенні у скарзі ОСОБА_1 від 23.01.2020 за №549700 стосуються неналежного здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень №0005827 та №0001426 (ревізити позивач дізнався від чергового ГУ НП у м. Києві) посадовими особами органу досудового розслідування - Голосіївським управлінням поліції та перешкоджанню останніми реалізації прав позивача як потерпілого у вказаних кримінальних провадженнях.

При цьому, позивач у позовній заяві також зазначив про те, що його доводи у скарзі на дії та бездіяльність співробітників МВС полягали у порушенні його прав як потерпілого.

У поданій скарзі позивач фактично просить перевірити законність дій органу досудового розслідування в межах кримінального провадження, однак, на переконання суду, такі питання у відповідності до вимог статті 12 Закону України «Про звернення громадян» підлягають вирішенню в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 1, частиною першою статті 4 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій (частина 1 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України).

Частинами 4, 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Варто відзначити, що порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування передбачено главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

За приписами пункту 1 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно частини першої статті 306 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, правовідносини щодо розгляду заяв про вчинення кримінального правопорушення за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними, а порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування врегульовано параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Суд наголошує, що надання за результатами розгляду скарг на дії слідчого оцінок щодо здійснення слідчим досудового розслідування, у тому числі оцінок фактів ненадання слідчим постанови про закриття кримінального провадження відноситься до виключної компетенції слідчого судді.

При цьому, суд звертає увагу на те, що саме на такий порядок оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування вказала Велика Палата Верховного суду у постанові від 11.12.2019 року по справі № 645/314/17, зокрема констатувала, що особа, яка вважає свої права порушеними, має право оскаржити дії чи бездіяльність органів досудового розслідування за правилами КПК України.

Суд зазначає, що оскільки дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, слідує, що останні не можуть реалізувати свої права передбачені статтею 18 цього Закону в силу відсутності предмету його врегулювання, оскільки слідчі та прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а тому оскарження таких діянь має відбуватись виключно за правилами, встановленими КПК України.

Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі №808/390/18.

Крім того, посилання у листі від 05.02.2020 №Т-36гл/125/23/1-2020 на приписи Закону України "Про звернення громадян" не змінюють того, що спірні відносини не відносяться до сфери застосування Закону України "Про звернення громадян", оскільки такий порядок розгляду заяв і скарг, встановлений кримінальним процесуальним законодавством.

При цьому, суд наголошує, що відповідач, надаючи відповідь у відповідності до листа від 05.02.2020 №Т-36гл/125/23/1-2020, діяв виключно в межах наданих йому повноважень та компетенції відносно розгляду скарги позивача.

За таких обставин вбачається, що з приводу порушених у скарзі позивачем питань, відповідачем надано вичерпну відповідь, а щодо вирішення питання про надання витягу з Державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0005827 відповідне звернення було скеровано відповідачем до заступника начальника управління - начальника слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві майора поліції Максима Сухарева.

З урахуванням наведеного та беручи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, а також ураховуючи обставини даної справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, питання щодо розподілу судових витрат вирішенню не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

cуд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.