Справа № 560/168/19
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/168/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

22 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Чорнокнижника О.В.,

представника позивача: Ярмольчука В.С.,

представниці відповідача: Чубко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про скасування та визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 16.04.2018 № 0-2214,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.04.2018 № 0-2214.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 560/168/19 скасовано; справу №560/168/19 направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Повертаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив про те, що судами не з`ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, а саме: не встановлено чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником для цілей визначення, чи є він адресатом податкової пільги згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, а також обставини щодо оскарження позивачем спірного акта індивідуальної дії, в тому числі строку надання відповіді на скаргу податковим органом.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області №0-2214 від 16.04.2018.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що ознаками сільськогосподарського товаровиробника є систематична діяльність, складовими якої є виробництво сільськогосподарської продукції, переробка власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізація. При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником. Крім того, апелянт стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано встановив функціональне призначення будівлі, яка належить позивачу.

Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представниця відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі загальною площею 721 м. кв. за адресою Хмельницька область, Славутський район, село Берездів.

16.04.2018 відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0-2214, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 11536,00 грн.

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням - рішенням форми "Ф" № 0-2214, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 18.07.2018 № 10406/Ч/99-99-11-02-01-14 строк розгляду скарги продовжено по 30.08.2018 (включно).

Відповідно до рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 23.08.2018 податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області від 16.04.2018 форми "Ф" № 0-2214 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0-2214 від 16.04.2018 протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлова будівля - картоплесховище використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності як сільськогосподарським товаровиробником, тому у даному випадку вона не є об`єктом оподаткування відповідно до п.п."ж" п.п.266.2.2. п.266.2. ст.266 ПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.7 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування визначений Податковим кодексом України (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п.30.1 ст.30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

П.30.2 с.30 ПК України передбачено, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп."ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, пп."ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України застосовується у разі дотримання двох умов:

1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Відповідно до коду 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" цей клас включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 належить нежитлова будівля - картоплесховище на території господарського двору, загальна площа - 721 кв.м. (т.1 а.с.50).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2003 №1812426, сформованого Славутським БТІ (т.1 а.с.10), ОСОБА_1 належить нежитлова будівля картоплесховище на території господарського двору. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №004 від 08.10.2003, укладений між Славутською ОДПІ та ОСОБА_1 , копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.11-12)

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що нежитлова будівля, яка належить позивачу на праві власності, за своїм функціональним призначенням є будівлею сільськогосподарського призначення згідно з кодом 1271 ДК 018-2000.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази функціонального призначення будівлі, яка належить ОСОБА_1 , є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 820/3705/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а отже до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане положення не застосовується.

При цьому у постановах від 21 жовтня 2020 року у справах № 520/8580/18 та №806/2686/18 Верховний Суд висловив наступну правову позицію щодо застосування пп. "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України:

«Визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин».

Таким чином, при визначенні права особи на податкову пільгу, передбачену пп. "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, застосовуються поняття "сільськогосподарський товаровиробник" та "виробник сільськогосподарської продукції", визначені чинним законодавством.

Ст.1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" відносить до виробників сільськогосподарської продукції в тому числі домогосподарства, які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Згідно з абз.3 ст.1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життєдіяльності, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких із цих стосунків, або перебувати і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Таким чином, особи, які ведуть особисте селянське господарство, є домогосподарством в розумінні Закону України "Про сільськогосподарський перепис" та належать до виробників сільськогосподарської продукції згідно з вказаним Законом.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України "Про особисте селянське господарство" члени особистого селянського господарства мають право, зокрема, реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також заготівельним, переробним підприємствам та організаціям, іншим юридичним і фізичним особам.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься довідка Берездівської сільської ради Славутського району Хмельницької області від 11.06.2018 №552-06-30, згідно з якою ОСОБА_1 займається особистим селянським господарством та згідно з погосподарською книгою за 2016-2020 рр за ним рахується земельна ділянка загальною площею 1,43 га сільськогосподарських земель і будівля картоплесховища, яка також використовується для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №099661 від 20.03.2007 (т.1 а.с.233) ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,34 га, яка розташована на території Берездівської сільської ради Славутського району Хмельницької області, цільове призначення (використання) земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Крім того, до пояснень від 11.05.2021 (т.1 а.с.73-74) позивач долучив акт закупівлі сільськогосподарської продукції №5 від 30.08.2016 (т.1 а.с.79) та товарно-транспортну накладну №5 від 30.08.2016 (т.1 а.с.80), як підтверджують, що в 2016 році ОСОБА_1 продав ФОП ОСОБА_2 1,25 т картоплі.

Отже, наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що ОСОБА_1 є виробником сільськогосподарської продукції і протягом 2016-2020 рр використовує нежитлову будівлю картоплесховища в сільськогосподарській діяльності.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відносно позивача застосовується податкова пільга, передбачена пп."ж" пп.266.2.2. п.266.2. ст.266 ПК України.

Суд першої інстанції також обґрунтовано звернув увагу на те, що відповідно до рішення від 12.08.2019 ДФС України встановила, що ОСОБА_1 займається особистим селянським господарством та за ним рахується земельна ділянка загальною площею 1,43 га, а тому нежитлове приміщення (картоплесховище), що знаходиться у власності ФО ОСОБА_1 , згідно з п.п."ж" п.п.266.2.2. п.266.2. ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. У зв`язку з цим ДФС України скасувала податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України від 15.04.2019 № 0-2223, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік (т.1 а.с.115-117).

Тобто, ДФС України скасувала податкове повідомлення-рішення за 2018 рік, прийняте щодо того ж об`єкта нерухомості, що й оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 №0-2214 за 2017 рік.

Таким чином, суд першої інстанції врахував висновки і мотиви Верховного Суду, з яких скасовані рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №0-2214 від 16.04.2018.

Отже, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 жовтня 2021 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.