Справа № 380/1104/21
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1104/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Бібіки І.Я., Петришака А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), в якій позивач, з урахуванням заяви від 16.02.2021, просить:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_2 грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2018 по 18.12.2020 без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів у сумі 215471,94 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2018 по 18.12.2020 без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів у сумі 215471,94 грн.

Ухвалою від 01.02.2021 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 22.02.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач військова частина НОМЕР_1 протиправно не нарахувала, а відповідач військова частина НОМЕР_2 не виплатила позивачу при звільненні індексацію грошового забезпечення, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі № 380/5273/20, а тому відповідач військова частина НОМЕР_1 повинна нарахувати, а відповідач військова частина НОМЕР_2 виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у відповідності до положень Кодексу законів про працю України.

Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що індексація грошового забезпечення не входить до грошового забезпечення, а тому положення Кодексу законів про працю України не поширюються на вимоги позивача щодо виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні. У відповідача військової частини НОМЕР_1 на момент звільнення позивача були відсутні підстави для виплати їй індексації грошового забезпечення. Крім цього, представник відповідача військової частини НОМЕР_1 вважає, що позивач пропустила строк звернення до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представники відповідачів проти позовних вимог заперечили. Просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.10.2018 №7-РС позивача звільнено у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2018 №166 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського РВК Львівської області.

У зв`язку з ненарахуванням та невиплатою індексації грошового забезпечення, позивач звернулася з відповідним позовом до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №380/5273/20 позов ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.11.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.11.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.11.2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

На виконання вказаного рішення суду позивачу 18.12.2020 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 39930,20 грн.

Виходячи з наявності підстав для зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2018 по 18.12.2020 без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів у сумі 215471,94 грн, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

Суд надаючи оцінку аргументам відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 зазначеного Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Отже, строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить один місяць.

Суд при розгляді вказаного питання враховує висновки судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 11.02.2021 № 240/532/20.

Суд встановив, що виплату позивачу індексації грошового забезпечення здійснено 18.12.2020.

Таким чином, місячний строк звернення до суду почав відлік з 19.12.2020.

Як вбачається з відмітки Укрпошти на поштовому конверті, позивач звернулася до суду 19.01.2021, тобто у межах місячного строку.

Вказані обставини підтверджують безпідставність аргументів відповідача військової частини НОМЕР_1 про пропуск позивачем строку звернення до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд вказує на те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона включається до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у вказаній статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

У рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №380/5273/20 встановлено, що нарахування грошового забезпечення позивачу здійснювала військова частина НОМЕР_1 , а виплату нарахованого військова частині НОМЕР_2 .

Вказані обставини у відповідності до частини четвертої статті 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Як встановив суд, позивача виключено зі списків особового складу військової частини 01.11.2018.

Суд встановив, що 18.12.2020 відповідачі провели з позивачем повний розрахунок.

Враховуючи те, що позивача виключено зі списків особового складу військової частини 01.11.2018, відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 02.11.2018.

Крім цього, суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання відповідачів здійснити нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок за 18.12.2020, оскільки в цей день проведено виплату індексації грошового забезпечення.

Суд зазначає, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості робочих днів протягом періоду такої затримки.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а.

Відтак, період з 02.11.2018 по 17.12.2020 є періодом за який відповідач військова частина НОМЕР_1 повинна нарахувати, а відповідач військова частина НОМЕР_2 виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, та який становить 532 робочих дні.

Згідно довідкою від 30.09.2021 № 548 заробітна плата позивача за останні два місяці перед виключенням зі списків особового складу становила 17054,40 грн.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 406,06 грн (17054,40 грн /42 робочих дні).

Суд при розгляді справи враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 у справі №6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18), та бере до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Так, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 39930,20 грн (нараховане грошове забезпечення) / 216023,92 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) *100 = 18,48%.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 18,48% становить: 406,06 грн (середньоденна заробітна плата позивача) * 18,48% = 75,04 грн; 75,04 грн * 532 (кількість днів затримки розрахунку) = 39921,28 грн.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 39921,28 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Таким чином, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу про зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу 215471,94 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України, пропорційно до заявлених позовних вимог з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути по 199,64 грн судового збору.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 39921,28 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 39921,28 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) та військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) солідарно за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) по 199,64 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 05 жовтня 2021 року.

Суддя Мричко Н.І.