Справа № 620/3914/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3914/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Федотова І.В., секретар судового засідання Романович І.І., за участі представника позивача Малая А.В., представника відповідача Полегешко Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Чернігівське тролейбусне управління" Чернігівської міської ради до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

13.04.2021 Комунальне підприємство "Чернігівське тролейбусне управління" Чернігівської міської ради (далі - КП «ЧТУ») звернулося до суду із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.03.2021 №1117/25010700 та №1118/25010700.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки є безпідставними в частині встановлених в ході перевірки порушень Комунальним підприємством "Чернігівське тролейбусне управління" Чернігівської міської ради вимог Податкового кодексу України під час здійснення господарських взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 на користь позивача, як контрагента, оскільки реальність господарських операцій з контрагентом позивача підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 30.03.2021 №1117/25010700 та №1118/25010700.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та підтвердженість їх належними, достатніми та допустимими доказами, а відповідач як суб`єкт владних повноважень не підтвердив висновків перевірки відповідними доказами.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані первинні документи не повному обсязі підтверджують реальність здійснення господарської операції позивача з відповідними контрагентами. Зазначають, що під час документальної планової виїзної перевірки КП «ЧТУ» встановлено заниження підприємством податкових зобов`язань за жовтень-грудень 2017 року, що повинні бути нараховані на вартість товарів (робіт, послуг), що призначаються для їх використання в операціях, звільнених від оподаткування, на загальну суму 1390977,00 грн. Також під час перевірки встановлено невідповідність (завищення) задекларованої собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у Звітах про фінансові результати за 2017 рік 1 півріччя 2019 року на загальну суму 53 938 грн. за рахунок включення до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) амортизації обладнання «Комплект адаптації з вакуумним вимикачем, блоком живлення та управлінням ВВ/ТЕЛ-10-20/630У2». Вартість зазначеного обладнання входила до складу вартості послуг з модернізації комірок РП-6 кВ тягових підстанцій, які надавались ФОП ОСОБА_1 . Разом з тим, під час перевірки встановлено, що на адресу ФОП ОСОБА_1 протягом січня 2017 року травня 2018 року не зареєстровано в ЄРПН податкових накладних від СГ щодо продажу «Комплектів адаптації з вакуумним вимикачем, блоком живлення та управлінням ВВ/ТЕЛ-10-20/630У2», які відображені в актах вартості устаткування. У зв`язку з наведеним, контролюючий орган дійшов висновку, що перевіркою встановлено відсутність первинних документів, які б підтверджували факт отримання «Комплектів адаптації з вакуумним вимикачем, блоком живлення та управлінням ВВ/ТЕЛ-10-20/630У2».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою з огляду на таке.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що КП «ЧТУ» зареєстроване як юридична особа, є платником податку на додану вартість та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Чернігівській області.

На підставі направлень від 25.05.2020 №631, №632, №633, №634, відповідно до вимог статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України посадовими особами контролюючого органу було проведено документальну планову виїзну перевірку підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, валютного за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2019.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 24.02.2021 №828/07/03328681, з додатками (а.с. 10-92 т.1), у якому зазначено про порушення позивачем, у тому числі:

- п. 5, п. 7 П(С) БО 15 «Дохід», п. 4, 6, 11, 15, 16, 18, 20, 29 П(С)БО 16 «Витрати», п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого платником завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за період з 01.01.2016 по 30.06.2019 на загальну суму 53938,00грн., в т.ч. за 2018 рік 21575,00 грн., за 1 півріччя 2019 року 32363,00 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.14, 201.15 ст.201 Податкового кодексу України, п. 5 р-лу 5 наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», в результаті чого занижено суму ПДВ, яка сплачується до Державного бюджету на загальну суму 1390977,00 грн., в т.ч. за жовтень 2017 року на 1259712,00 грн., листопад 2017 року на суму 59206,00 грн., грудень 2017 року на 72059,00 грн.

КП «ЧТУ» до ГУ ДПС у Чернігівській області подані заперечення на акт перевірки, які контролюючим органом визнані недостатньо обґрунтованими та такими, що не можуть бути враховані при винесенні податкових повідомлень-рішень (а.с. 238-264 т.1).

На підставі висновків, викладених у цьому акті перевірки, ГУ ДПС у Чернігівській області винесло КП «ЧТУ» податкові повідомлення-рішення від 30.03.2021:

- 1117/25010700, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 53938,00 грн. (а.с. 93-94 т.1);

- №1118/25010700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1738721,00 грн. (1390977,00 грн. за основним платежем та 347744,00 грн. за штрафним (фінансовими) санкціями) (а.с. 95-96 т.1).

Вищевказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Згідно частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом п. 44.1 і п. 44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 ПК України (у редакції чинній з 1 січня 2015 року), об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи;

Згідно із п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності.

Пунктом 5 названого НП(С)БО передбачено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Пунктом 7 НП(С)БО15 "Дохід" встановлено, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до п.5 П(с)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за №85/4306, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Пунктами 5, 6 та 11 П(с)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, до складу валових витрат можуть бути віднесені витрати, які безпосередньо пов`язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг).

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період КП «ЧТУ» мало господарські взаємовідносини із ФОП ОСОБА_1

19.12.2017 між КП «ЧТУ» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (підрядник) було укладено договір підряду №56/17 на модернізацію комірок РП-6 кВ тягових підстанцій КП «ЧТУ» (а.с. 198-203 т.1).

Відповідно до умов договору кількість робіт і послуг та вимоги щодо їх якості встановлюються відповідно до затвердженої кошторисної документації.

Вартість всіх робіт за даним договором складає 1940000,00 грн., в т.ч. ПДВ 323333,33 грн. Підставою для визначення вартості робіт та проведення розрахунку є акти здачі-приймання виконаних робіт, які складаються на основі програмного комплексу АВК-5 або у програмному комплексі, який взаємодіє з ними в частині передачі кошторисної документації та розрахунків договірних цін (розрахунок вартості будівельних робіт) із урахуванням вимог ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 із змінами, внесеними згідно з доповненнями.

Розрахунок за виконані роботи здійснюється на підставі підписаних сторонами актів форми №КБ-2в (акт приймання виконаних будівельних робіт) та форми №КБ-3 (довідка про вартість виконаних робіт).

На виконання умов вказаного договору підрядником проведено роботи з модернізації тягових підстанцій (заміна масляних вимикачів на вакуумні) ТП №9, ТП №3, ТП №1, для чого у тому числі використано Комплекти адаптації з вакуумним вимикачем, блоком живлення та управлінням ВВ/ТЕЛ-10-20/630У2.

Факт надання виконання вказаних робіт та установка комплектів підтверджується складеними сторонами: довідками про вартість вироблених робіт та витрат, актами вартості устаткування, що змонтовано виконавцем робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт, фотокопіями встановленого обладнання, платіжними дорученнями (а.с. 204-237 т.1, 31-33 т.2).

Господарська операція з ФОП ОСОБА_1 належним чином відображена КП «ЧТУ» у бухгалтерському обліку, та підтверджується карткою рахунку № 631, звітами по проводкам, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку №103 (а.с. 26-30, 34 т.2)

На підтвердження технічних характеристик встановлених контрагентом комплектів позивачем надано копію технічної інформації відносно пристрою ВВ/TEL (а.с. 36-59 т.2).

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Згідно частини 2 статті 9 названого Закону неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування фінансового результату та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Надані позивачем первинні документи містять достатньо обов`язкових реквізитів, які дозволяють ідентифікувати учасників і суть господарських правовідносин, оформлених ними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем відображено достовірні дані, що стосуються податку на прибуток за перевіряємий період.

Щодо доводів представника відповідача, що сума договору відрізняється від суми, зазначеної в актах приймання виконаних робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пояснень представника позивача, вказана різниця пов`язана з тим, що після проведення ремонту на підстанціях замість масляних вимикачів були встановлені вакуумні, у зв`язку із чим відпала необхідність у встановленні газового захисту. Також, до проведення ремонту підстанцій, на них було встановлено електрообладнання (підсвітка, підігрів), розраховане на напругу 36 В. За наведених обставин, планувалась заміна обладнання, що працює від 220 В, але, враховуючи, що підстанції не обладнані виводами на вказану напругу, було прийнято рішення залишити старе, справне обладнання.

Щодо доводів відповідача, що оскільки ФОП ОСОБА_1 протягом січня 2017 року - травня 2018 року не зареєстровано в ЄРПН податкових накладних від СГ щодо продажу «Комплектів адаптації з вакуумним вимикачем, блоком живлення та управлінням ВВ/ТЕЛ-10-20/630У2», які відображені в актах вартості устаткування, тому перевіркою встановлено відсутність первинних документів, які б підтверджували факт отримання вказаних комплектів позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом вище, надані КП «ЧТУ» документи, складені за результатами здійснення спірної господарської операції, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку та підтверджують реальність та здійснення спірної господарської операції між позивачем та його контрагентом.

Разом з тим, з огляду на положення принципу індивідуальної відповідальності платника податків, податкова інформація містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагентів позивача та їх постачальників, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.

Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Отже, з викладеного вбачається, що документи, які надані для перевірки в повній мірі підтверджують реальність господарської операції КП «ЧТУ» з наведеним контрагентом-постачальником, а також право на формування валових витрат.

Інших переконливих доводів, ніж зазначено в апеляційній скарзі, в тому числі і в ході розгляду у суді попередньої інстанції, на підтвердження того, що відомості у первинних документах, складенням яких були опосередковані правовідносини між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , є недостовірними та суперечливими, податковою інспекцією не представлено.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 30.03.2021 №1117/25010700 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта стосовно податкового повідомлення-рішення від 30.03.2021 №1118/25010700, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту акту перевірки та пояснень представника відповідача, під час перевірки господарської діяльності КП «ЧТУ» було встановлено, що позивач надає послуги з перевезення пасажирів, які звільняються від оподаткування ПДВ відповідно до пп. 197.1.8 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України. При цьому, при проведенні перевірки встановлено відхилення між даними р. 4.1.Б «Нараховано податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України за операціями, що оподатковуються за основною ставкою» та сумами ПДВ, визначеними на підставі п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, згідно податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН за жовтень-грудень 2017 року. За наведених обставин, контролюючий орган дійшов висновку про порушення підприємством п. 44.1 ст. 44, п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.14, 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження КП «ЧТУ» суми податкових зобов`язань, що повинні бути нараховані на вартість товарів (робіт, послуг), що призначаються для їх використання в операціях, звільнених від оподаткування, на загальну суму 1390977,00 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що у вересні 2017 року ПП АФ «Аврора» було проведено аудиторську перевірку КП «ЧТУ» щодо правильності складання декларацій з податку на додану вартість за період з липня 2015 року по липень 2017 року.

За результатами перевірки складено звіт від 17.09.2017 №11, у якому зазначено, що у липні-грудні 2015 року підприємством податковий кредит у декларації з ПДВ не відображався і компенсуючі податкові накладні не складалися та не реєструвалися в ЄРПН. За наведених обставин, аудиторською фірмою рекомендовано КП «ЧТУ» подати уточнюючу декларацію, в якій зазначити правильні дані, вказавши суми виправлених помилок. Окрім подачі уточнюючого розрахунку з ПДВ аудитором повідомлено про необхідність складення та реєстрації в ЄРПН компенсуючих податкових накладних на суму виправленої помилки (а.с. 97-111 т.1).

У зв`язку з наведеним, враховуючи надані рекомендації та керуючись п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, КП «ЧТУ» до контролюючого органу було подано відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ з додатками, в яких зазначені уточнені показники. Також здійснено реєстрацію податкових накладних в ЄРПН (а.с. 112-197 т.1).

Вказані вище обставини підтвердила у суді першої інстанції свідок ОСОБА_2 (бухгалтер КП «ЧТУ»), яка зазначила, що дійсно підприємство протягом липня-грудня 2015 року не здійснювало відображення податкового кредиту в деклараціях з ПДВ та не складало і не реєструвало в ЄРПН компенсуючі податкові накладні. У зв`язку з наведеним, керуючись рекомендаціями аудиторів, КП «ЧТУ» було подано до ГУДПС у Чернігівській області відповідні уточнюючі розрахунки.

Разом з тим, відповідальність за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних передбачена ст. 120-1 Податкового кодексу України, у той час як відповідачем, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 30.03.2021 №1118/25010700, збільшено КП «ЧТУ» грошові зобов`язання з ПДВ на підставі п. 123.2 ст. 123 Кодексу та зазначено про порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.14, 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України, що не відповідає обставинам справи.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 30.03.2021 №1118/25010700 є протиправним та підлягає скасуванню.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і податковий орган, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Щодо доводів відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає їх також необгрунтованими з огляду на таке.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За приписами пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частини 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Суд першої інстанції на підставі наданих позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду договору про надання правової допомоги від 09.04.2021 №11/21 (№196/21), розрахунку до договору від 09.04.2021, ордеру на надання правової допомоги серії СВ №1012894 та виписки по особовому рахунку адвоката про зарахування коштів від КП «ЧТУ» в сумі 15000,00 грн прийшов до висновку, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 10 000,00 грн.

При цьому, судом першої інстанції було враховано, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. не є розумним.

Проте, судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу вже було враховано зауваження відповідача та зменшено суму до 10 000 грн, з якою погоджується апеляційний суд.

Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу.

Так, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і податковий орган, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Повне судове рішення складено 04.10.2021 року.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Чернігівське тролейбусне управління" Чернігівської міської ради до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

І.В. Федотов