Справа № 200/11510/20-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року справа №200/11510/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Міронової Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

представника відповідача Біловол В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 200/11510/20-а (головуючий І інстанції Чучко В.М. ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3819-51 від 18.11.2020 року ,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області від 18.11.2020 року №Ф-3819-51 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9263 грн 96 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.11.2020 року ним отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3819-51 від 18.11.2020 року на суму 9263,96 грн. Проте, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесені зміни до Закону України № 2464 щодо тимчасового звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску осіб, які проводять незалежну професійну діяльність в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 01.03.2020 року по останній (календарний) день місяця (включно), в якому завершується дія карантину (було до 31.05.2020 року), встановленого Кабінетом Міністрів України, який продовжено до 31.12.2020 року. Зазначає, що у відповідності до приписів зазначеного Закону, станом на 31.10.2020 року він був звільнений від обов`язків платника єдиного внеску.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги та не надав оцінка доводам позивача, що згідно із Законом №2464 щодо тимчасового звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, осіб, що проводять незалежну професійну діяльність в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за період з 01.03.2020 року по останній (календарний) день місяця включно, в якому завершуються дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідач протиправно нарахував заборгованість з єдиного внеску за період з червня по 31.10.2020 року, всупереч зазначеному Закону.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Костянтинівській ДПІ Головного управління ДПС у Донецькій області як самозайнята особа (особа, що здійснює незалежну професійну діяльність) (а.с. 6-11, 44).

Згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість ОСОБА_1 станом на 30.12.2020 складала 9263,96 грн.

На підставі цих даних 18 листопада 2020 року Головне управління ДПС у Донецькій області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3819-51 у відношенні ОСОБА_1 на загальну суму 9263,96 грн.

В спірній вимозі зазначено, що сформована вона станом на 31 жовтня 2020 року (а.с. 16).

Спірним питанням цієї справи є правомірність формування відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9263 грн 96 коп.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з п. 1 та п. 12 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Законом України №1669-VII від 02.09.2014р. «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014р., у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (у наступному 9-4) такого змісту:

« 9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Костянтинівка та м. Маріуполь, де значиться на податковому обліку позивач.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Костянтинівка та м. Маріуполь, де значиться на податковому обліку позивач.

Таким чином, у період невиконання обов`язків платника єдиного соціального внеску позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.

При цьому, пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2464 з 13 лютого 2020 року втратив чинність.

Отже, позивач з 13 лютого 2020 року повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464-VI, який на час формування спірної вимоги не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених частиною 2 статті 6 цього Закону, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Згідно облікових даних інтегрованої картки позивача заборгованість з єдиного внеску з самостійно узгоджених зобов`язань станом на 31 жовтня 2020 року складає 9263,96 гривень, тому 18.11.2020 року відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3819-51 на вказану суму недоїмки (а.с. 16).

Згідно розрахунку недоїмки за вимогою від 18.11.2020 року відповідачем в ІКП позивача з єдиного внеску було проведено нарахування як платнику єдиного внеску, що знаходиться на спрощеній системі оподаткування з 4 квартал 2019 року по 4 квартал 2020 року (а.с. 37).

Законом України від 13.05.2020 року № 591-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесені зміни до Закону України № 2464 в частині тимчасового звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску осіб, зазначених у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе.

Тобто, після втрати чинності пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2464 з 13 лютого 2020 року, законодавець врегулював таким чином пільги зі сплати ЄСВ у 2020 році.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем враховані приписи Закону № 591 та на підставі абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464 проведені нарахування зобов`язань з єдиного внеску за період 21.10.2019 року по 19.10.2020 року, у тому числі: за 4 квартал 2019 року 214,48 гривень, за 1 квартал 2020 року 2754,18 грн., за 2 квартал 2020 року 2078,12 грн., 3 квартал 2020 039,06 грн., 4 квартал 3178,12 грн. (а.с. 37).

Суд не приймає посилання апелянта, що судом першої інстанції не враховано, що згідно із Законом №264 щодо тимчасового звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, осіб, що проводять незалежну професійну діяльність в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за період з 01.03.2020 року по останній (календарний) день місяця включно, в якому завершуються дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оскільки нарахування єдиного внеску за березень, квітень, травень 2020 року позивачу не здійснювались, що підтверджується інтегрованою карткою платника (а.с. 35).

При цьому є незмістовним твердження апелянта щодо його звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за періоди з 01.03.2020 року по останній (календарний) день місяця (включно), в якому завершується дія карантину (було до 31.05.2020 року), встановленого Кабінетом Міністрів України та який продовжено до 31.12.2020 року, оскільки такі твердження суперечать п. 9-10 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 08.07.2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким визначений вичерпний перелік періодів за які платники єдиного внеску звільняються від його сплати.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що вимога від 18.11.2020 року №Ф-3819-51 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 9263 грн 96 коп прийнята відповідачем у межах та у спосіб, що передбачений законом, а тому правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення,їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Оскільки сума оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до справ незначної складності, отже судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 200/11510/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 200/11510/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 04 жовтня 2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Г.М. Міронова