Справа № 340/1909/21
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/1909/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Кармазиної Т.М.

за участю секретаря - Сириці І.О., Лисоня В.В.

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представників:

позивача - Любович М.Ю.,

відповідача-2 - Іванини І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Національної Академії Служби безпеки України, Служби безпеки України про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення, просить:

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги за 19 повних років військової служби в розмірі 168465,69 гривень;

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно в розмірі 32947,23 гривень;

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати позивачу компенсації за невикористані дні основної відпустки в розмірі 43606,49 гривень;

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Національну академію Служби безпеки України здійснити виплату позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- визнати незаконним та скасувати Наказ № 707-ос від 31.05.2019 Служби безпеки України про звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати Наказ № 396-ос від 13.06.2019 Національної академії Служби безпеки України про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу;

- зобов`язати Національну академію Служби безпеки України здійснити виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2019 по 15.08.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, на 10 червня 2021 призначено підготовче засідання (а.с.51-52). Крім того, даною ухвалою суду зобов`язано відповідачів надати докази, а також витребувано у Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області належним чином завірену копію особової справи ОСОБА_1 .

Відповідачем-2 подано до суду відзив на позовну заяву та докази (а.с.60-63).

10.06.2021 підготовче судове засідання відкладено до 20.07.2021 за клопотанням представника позивача (а.с.67).

Відповідачем-1 подано до суду відзив на позовну заяву та докази (а.с.95-108).

Ухвалою суду від 20.07.2021 оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 08.09.2021 та витребувано додаткові докази (а.с.142-143).

Ухвалою суду від 08.09.2021 позовна заява в частині визнання протиправними дій щодо несвоєчасної виплати: одноразової грошової допомоги, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні основної відпустки, зобов`язання здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання протиправними та скасування наказів, залишено без розгляду. (а.с.161-164).

Ухвалою суду від 08.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 30.09.2021. (а.с.156-157).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він проходив службу в органах Служби безпеки України. Зазначав, що з 26.12.2016 має статус учасника бойових дій. При цьому, додаткова відпустка за період за 2016-2019 роки як учаснику бойових дій, - не надавалась, грошова компенсація за невикористані дні вказаної відпуски, - не виплачувалась. Позивач вважає такі дії відповідача щодо невиплати вказаної компенсації протиправними.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали вказані позовні вимоги та просили суд задовольнити їх.

Відповідачем-1 надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.95-108), в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначивши, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду, грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена у разі наявності відповідного права на відпустки, однак позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку, оскільки ч.19 ст.101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" припинено надання військовослужбовцям додаткової відпустки. Крім того, на думку відповідача-1, додаткова відпустка учасникам бойових дій відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» не має обов`язкового щорічного характеру, вона не надається у наступному році у разі її невикористання в минулому році, зокрема і при звільненні з військової служби в порядку, передбаченому п.15 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Також, зауважував, що оскільки компенсація законодавством чітко не передбачена, у Службі безпеки України як у бюджетної установи не було достатніх правових підстав для її виплати. Водночас, після прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови 21.08.2019 у справі №620/4218/18, керівництвом СБУ було прийнято рішення про виплату такої компенсації військовослужбовцям, які звільняються з військової служби з 01.01.2020. Відтак, вважає, оскільки позивача було звільнено з військової служби 13.06.2019, тобто до 01.01.2020, у СБУ відсутні правові підстави для виплати позивачеві компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, спрямувавши до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. (а.с.172).

Позивачем надана відповідь на відзив відповідача-1, в якій повністю не погоджується з доводами відповідача-1. (а.с.131-137)

Відповідачем-2 надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.61-63), в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача-2 зазначив, що підтримує позицію відповідача-1 щодо вимоги про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. При цьому вказав, що відповідачем-2 не заперечується право позивача на таку відпустку та компенсацію за її невикористання, проте вважає, що відсутні протиправні дії з боку відповідача-1 щодо невиплати позивачу при звільненні компенсації за цю відпустку.

Позивачем надана відповідь на відзив відповідача-2, в якій повністю не погоджується з доводами відповідача-2. (а.с.127-128)

Дослідивши подані учасниками справи документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в Національній академії Служби безпеки України та наказом першого заступника Голови Служби безпеки України №707-ОС від 13.05.2019 підполковника ОСОБА_1 , звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за пп.а п.61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 №1262 (за станом здоров`я - непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час), п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас (а.с.92).

Наказом т.в.о. ректора Національної академії Служби безпеки України №396-ос від 13.06.2019 позивача виключено зі списків особового складу з 13 червня 2019 року (а.с.81).

26.12.2016 позивач набув статусу учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2016 року (а.с.8).

Представник позивача звернувся до відповідача-1 із запитом щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. (а.с.18)

Листом №29/18-2673/ві/Л-1/30 від 12.03.2021 відповідачем-1 повідомлено про те, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій ОСОБА_1 при звільненні не виплачувалась (а.с.19-20).

Доказів нарахування та виплати відповідачем-1 позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій суду не надано.

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані дні соціальної відпуски, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року №2229-XII (далі - Закон №2229-XII) визначено, що Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону №2229-XII держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України.

Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до ст.1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно ст.30 Закону №2229-XII форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

За час проходження військової служби з часу набуття статусу учасника бойових дій до звільнення з військової служби, додатковою відпусткою передбаченою п.12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач не користувався через введення в країні особливого періоду.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктами 17, 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

У рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 23.03.2002 № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

Згідно з ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі "Тимошенко проти України" (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Стосовно посилання відповідача на рішення СБУ, відповідно до яких визначено, що виплата компенсації військовослужбовцям за невикористані дні додаткової відпустки як учасникам бойових дій, які звільняються зі служби з 01.01.2020, суд зазначає, що за своєю правовою природою не є нормативно-правовим актом та джерелом права відповідно до ст.7 КАС України.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним у 2016-2019 роках додаткової відпустки як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст.139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Національної Академії Служби безпеки України (03022, м.Київ, вул.Михайла Максимовича, 22, ), Служби безпеки України (01034, м.Київ, вул.Володимирська, 33, ) про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Національної Академії Служби безпеки України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки.

Зобов`язати Національну Академію Служби безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено - 05.10.2021.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина