Справа № 480/4055/21
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року Справа № 480/4055/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Гелети С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Сумській області) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі -відповідач-2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.02.2021, доведеного до позивача письмовим повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області "Про відмову в призначенні пенсії" за датою оформлення від 15.02.2021 та рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2021 за №39, закріпленого та доведеного із державною печаткою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по професії моторист цементувального агрегату на ділянках технологічного транспорту із зайнятістю у процесах буріння за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, регламентованих Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового пільгового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 01.11.1992 по 31.12.1994 та з 01.01.2005 по 29.01.2018 по професії моторист цементувального агрегату на ділянках технологічного транспорту із зайнятістю у процесах буріння за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, регламентованих Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з приводу призначення пенсії, з урахуванням періодів роботи, які є підставою для реалізації права на пенсію за віком на пільгових умовах з 01.11.1992 по 31.12.1994 та з 01.01.2005 по 29.01.2018 по професії моторист цементувального агрегату на ділянках технологічного транспорту із зайнятістю у процесах буріння за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, регламентованих Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах".

Свої вимоги мотивує тим, що після направлення на адресу відповідача-1 заяви про призначення пенсії отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.02.2021, доведеного до позивача письмовим повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області "Про відмову в призначенні пенсії" за датою оформлення від 15.02.2021 та рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2021 за №39, закріпленого та доведеного із державною печаткою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по професії моторист цементувального агрегату на ділянках технологічного транспорту із зайнятістю у процесах буріння за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, регламентованих Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

При цьому до стажу, який надає позивачу право на призначення пенсії на пільгових умовах безпідставно не зараховано період роботи з 01.11.1992 по 31.12.1994 та з 01.01.2005 по 29.01.2018 по професії моторист цементувального агрегату на ділянках технологічного транспорту із зайнятістю у процесах буріння за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, регламентованих Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах". Зазначає, що відсутність доказів проведення атестації робочих місць та несплата страхових внесків роботодавцем не повинна позбавляти позивача на право призначення пенсії на пільгових умовах.

Позивач зазначає, що відповідач-1 неправомірно відмовив у призначенні пенсії та не зарахував до стажу періоди роботи, підтверджені відповідними довідками, записами в трудовій книжці позивача. Враховуючи відсутність необхідного стажу, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує його права. Крім того, зазначає, що до ГУ ПФУ в Запорізькій області не звертався, заяв не подавав, а тому з невідомих причин отримав також рішення про відмову у призначенні пенсії, з висновками якого також категорично не погоджується.

Судом відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано у відповідачів документи по суті спору.

ГУ ПФУ в Сумській області відзиву чи письмового обґрунтування своєї позиції не надало, до суду надіслано лише копію пенсійної справи позивача. ГУ ПФУ в Запорізькій області проти позову заперечував, у відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначає, що відсутні документи, які б підтверджували право позивача на пенсію за віком на пільгових умовах, регламентованих Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах". Зазначає, що відсутні докази проведення відповідної атестації робочих місць в спірний період. Також зазначає, що в спірний період відсутні докази сплати страхових внесків роботодавцем, а тому зараховано виключно період, за який були сплачені суми внесків.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 02.02.2021 звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком.

ГУ ПФУ в Сумській області прийнято рішення № 6369 від 08.02.2021, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу, про що позивач повідомлявся листом від 15.02.21 №1800-0302-8/8616. Підставою для прийняття такого рішення стала відсутність необхідного стажу, зокрема, страховий стаж позивача становить 24р. 3 м. 25 дні, з них, що дає право на зниження пенсійного віку із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до Списку №2 - 5 років 10 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії у зв`язку із чим ГУ ПФУ в Сумській області відмовило в задоволенні заяви щодо призначення пенсії. Так, ГУ ПФУ в Сумській області не зараховано було період роботи позивача з 01.01.1992 по 31.12.1994, оскільки відсутні дані про проведення атестації робочих місць, а також період роботи з 01.01.2005 по 29.01.2018, оскільки відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації..

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 05.05.2021 повторно звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком. Разом із цим, заява позивача від 05.05.2021 розглядалася іншим територіальним органом Пенсійного фонду України, а саме ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За результатами розгляду заяви позивача від 05.05.2021 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення № 39 від 07.05.2021, яким повторно відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. Підставою для прийняття такого рішення стало відсутність необхідного стажу. Так, ГУ ПФУ в Запорізькій області не було взято до уваги та не обчислено в пільговому обчисленні згідно даних довідки, виданої АТЗТ «Русько-нафта» №5 від 2018 (повна дата видачі відсутня) період роботи з 01.01.1995 по 14.12.1995, оскільки відсутні дані про проведення атестації робочих місць. Також не було взято до уваги та не обчислено в пільговому обчисленні згідно даних довідки №101 від 02.11.2018, оскільки до копії наказів №1273 від 17.12.2012 та №41 від 25.01.2017 не долучено додаток, у якому зазначено перелік робочих місць та на яких умовах така робота дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. ГУ ПФУ в Запорізькій області було зараховано згідно довідки №195/10 від 26.03.2021 лише страховий стаж з січня 2012 по січень 2018, оскільки за зазначений період сплачені страхові внески. До пільгового стажу не зарахований період роботи з 01.11.1992 по 31.12.1994, оскільки додано наказ №230 від 21.07.1994 з переліком від 20.07.1994 робочих місць , які підлягали атестації робочих місць, а необхідно додати додаток, в якому зазначено перелік атестованих робочих місць та на яких умовах така робота дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином ГУ ПФУ в Запорізькій області у рішенні від 07.05.2021 зазначило, що страховий стаж позивача становить 30р.4 м.24 дні, з них, що дає право на зниження пенсійного віку із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до Списку №2, - 5 років 10 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії у зв`язку із чим відмовило в задоволенні заяви щодо призначення пенсії.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, як ГУ ПФУ в Сумській області, так і ГУ ПФУ в Запорізькій області позивач звернувся до суду із вимогами скасувати спірні рішення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Стосовно позовних вимог щодо скасування рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 08.02.2021 № 6369 (далі - рішення від 08.02.2021) та рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 07.05.206339 ( далі - рішення від 07.05.2021) про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Відповідно до зазначеного рішення від 08.02.2021 та від 07.05.2021, однією з підстав для відмови стала відсутність наказу про проведення атестації робочих місць, тобто відповідачі не заперечують, що посада позивача за зазначений період дає право на зниження пенсійного віку із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до Списку №2. Зауваження стосуються лише відсутності документів, що підтверджують проведення атестації робочого місця.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція № 58), заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином ГУ ПФУ в Сумській області та ГУ ПФУ в Запорізькій області неправомірно не врахували період роботи з 01.11.1992 по 31.12.1994 до розрахунку пільгового стажу позивача. Враховуючи вищезазначене, ГУ ПФУ в Запорізькій області також безпідставно не було враховано в рішенні від 07.05.2021 період роботи позивача з 01.01.1995 по 14.12.1995 з підстав відсутності доказів проведення атестації робочого місця позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що період, який не враховано ГУ ПФУ в Запорізькій області (01.01.1995 по 14.12.1995 з підстав відсутності доказів проведення атестації робочого місця), не заперечувався ГУ ПФУ в Сумській області при розгляді заяви позивача та відсутні будь-які зауваження до зазначеного періоду, про що свідчить зміст спірного рішення від 08.02.2021.

Стосовно спірного періоду з 01.01.2005 по 29.01.2018, суд зазначає, що при розгляді заяв позивача, ГУ ПФУ в Сумській області та ГУ ПФУ в Запорізькій області зроблені різні висновки щодо такого періоду. Так, ГУ ПФУ в Сумській області не зарахувало весь період з 01.01.2002 по 29.01.2018, а ГУ ПФУ в Запорізькій області зазначило, що страховий стаж зараховано за період з січня 2012 по січень 2018, а інший період не зараховано.

Підстави для неврахування періоду роботи позивача з 01.01.2005 по 29.01.2018 зазначено факт несплати страхових внесків роботодавця позивача, а тому ГУ ПФУ в Запорізькій області не заперечувало період роботи позивача лише у зв`язку із цим період з січня 2012 по січень 2018, за який такі внески були сплачені.

Надаючи правову оцінку зазначеному спірному періоду, суд висновки відповідачів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків та про відсутність даних про підтвердження сплати внесків відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування спірного періоду роботи, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV .

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону. Згідно зі статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 24 Закону України №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону України №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Положеннями статті 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Як зазначено вище, згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно копії трудової книжки позивача судом встановлено, що у ній наявний запис щодо роботи позивача у період з 01.01.2005 по 29.01.2018 за професією на посаді моториста цементувального агрегату участку технологічного транспорту цеху автотранспортного в ТОВ «КНГ-Сервіс» (Російська Федерація). Зазначені обставини підтверджуються відповідною довідкою від 02.11.2018 №101, яка була у ГУ ПФУ в Сумській області під час розгляду заяви позивача, досліджувалася відповідачем, є посилання в спірному рішенні від 07.05.2021.

Проте, вказані періоди не зараховані відповідачами з посиланням на відсутність відомостей про сплату страхових внесків із заробітної плати.

Суд зазначає, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування спірного періоду роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.09.2018 у справі № 482/434/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі. Відповідно до частини другої статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Приписами частини другої статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З наведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 12 статті 20 Закону України №1058).

Згідно із пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема частиною 1 статті 4 Закону України №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону України №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Таким чином, враховуючи те, що єдиною підставою для не зарахування спірних періодів роботи позивача на Крайній Півночі у Російській Федерації було відсутність даних про підтвердження сплати внесків, суд вважає, що відповідачами протиправно не зараховано до пільгового страхового стажу спірний період роботи на Крайній Півночі у Російській Федерації, а саме по професії моторист цементувального агрегату на ділянках технологічного транспорту в ТОВ «КНГ-Сервіс», зареєстрованого в м.Нягань на території Тюменської області, Ханти-Мансийського автономного округу - Югра, в місцевості, прирівняної до району Крайньої Півночі із зайнятістю у процесах буріння за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зазначений висновок суду узгоджується із позицією Другого апеляційного адміністративного суду, викладеному в постанові від 26.08.2021 по справі № 520/17195/2020

Судом враховується те, що відповідно до ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

Так, в даному випадку, позивачем було подано до ГУ ПФУ в Сумській області заяву від 02.02.2021, за результатом якої відповідачем неправомірно та безпідставно було прийнято рішення від 08.02.2021. Документи, що стосувалися права позивача на належний розрахунок пільгового стажу позивача, у ГУ ПФУ в Сумській області були в наявності на час винесення спірного рішення, ГУ ПФУ в Сумській області було здійснено відповідні запити в частині отримання документів та довідок, що стосувалися роботи позивача в спірні періоди.

З огляду на зазначені обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини, відповідачами не доведено правомірність прийнятих рішень, а тому суд вважає за необхідне скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 08.02.2021 та ГУ ПФУ в Запорізькій області від 07.05.2021 про відмову в призначенні позивачу пенсії та у відповідності до ст. 9 КАС України вважає, що належним способом захисту порушених прав слід вважати зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 02.02.2021 та прийняти рішення по суті заяви, із зарахуванням спірного періоду до пільгового стажу позивача.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів суму судового збору, сплачену при зверненні до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат. Так, згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У пункті 269 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Представником позивача в заяві про аргументацію, мотивацію та обґрунтування позиції позивача по суті заявленого позову, зазначено, що витрати на правничу допомогу були визначені орієнтовно в розмірі 5000 грн., але позивач просить стягнути суму правничої допомоги в розмірі 3500 грн.

Так, на обґрунтування суми витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. позивачем були надані договір про правничу допомогу від 20.04.2021, а також додатковий уточнений договір від 26.05.2021, в п. 16 якого зазначено, що розмір наданої правничої допомоги становить 3500 грн., розрахункову квитанцію від 20.04.2021 та від 26.05.2021 (уточнена) на суму 3500 грн., між сторонами підписано акт від 11.08.2021 щодо приймання-передачі (звіт) виконаних робіт відповідного до договору про надання правничої допомоги на суму 3500 грн.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд виходить з оцінки складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

Стосовно посилання представника відповідача про те, що відсутні докази надання послуг на суму 5000 грн., слід зазначити, що позивачем не заявлено до відшкодуванням суму коштів в розмірі 5000 грн., оскільки договором, розрахунковою квитанцією, а також актом погоджено суму виключно в розмір 3500 грн., яку і просить відшкодувати позивач.

З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд, враховує предмет спору та виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок відповідачів витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 3500 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.02.2021 №6369 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.05..2021 №39 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового пільгового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 01.11.1992 по 31.12.1994 та з 01.01.2005 по 29.01.2018 по професії моторист цементувального агрегату на ділянках технологічного транспорту із зайнятістю у процесах буріння за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2021 з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду по даній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 908 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 1750 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м.Запоріжжя, проспект Соборний,158-б, і.к. 20490012) суму судового збору в розмірі 908 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 1750 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 04.10.2021.

Суддя С.М. Гелета