Справа № 200/8094/21
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 р. Справа№200/8094/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2021 року засобами поштового зв`язку позивач, ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити на користь позивача допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», в сумі 41280,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є громадянкою України та зареєстрована на тимчасово неконтрольованій Урядом України території. У зв`язку із окупацією м. Горлівка та карантинними обмеженнями, позивач не мала можливості виїхати до підконтрольної території України до червня 2021 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина ОСОБА_2 07 червня 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народження дитини. Відповідач повідомленням №2384/44 від 09.06.2021 повідомив позивача про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку із тим, що звернення за допомогою надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним і тому звернувся о суду із даним позовом.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки строк звернення за вказаною допомогою є пресекательним, а отже позивач втратила право на призначення допомоги при народженні дитини. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

05 червня 2021 року позовна заява залишена без руху і позивачу наданий строк для усунення її недоліків.

16 липня 2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

16 липня 2021 року від відповідача витребувані докази.

25 серпня 2021 року до відповідача застосовані заходи процесуального примусу.

25 серпня 2021 року повторно витребувані докази

25 серпня 2021 року розгляд справи продовжений за правилами загального позовного провадження.

06 вересня 2021 року скасована ухвалу про стягнення штрафу у зв`язку із виправленням відповідачем допущених порушень.

08 вересня 2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 22 вересня 2021 року.

У судове засідання представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки не має перешкод для розгляду справи, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, тому справа відповідно до вимог частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядається в порядку письмового провадження.

Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті (частина 2 статті 193 КАС України).

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 (а.с. 12-15).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки від 07 червня 2021 року № 1412- (а.с. 17).

04 лютого 2020 року Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) було видане свідоцтво Серія НОМЕР_2 про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 04 лютого 2020 року складено відповідний актовий запис № 39. Батьками у зазначеному свідоцтві зазначено: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 18).

07 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з заявою № 2103197 до відповідача про призначення допомоги при народженні дитини (а.с. 78-79).

09 червня 2021 року рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми позивачу відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки немає права на призначення допомоги, у зв`язку з порушенням строку звернення (12 місяців з дня народження дитини) за її призначенням (а.с. 77).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

В статті 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Приписами статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

В силу вимог частини 1 статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі-Закон № 2811-XII) та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім`ям з дітьми, закріпленим у статті 3 Закону № 2811-XII.

Згідно статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Частиною 7 статті 11 Закону № 2811-XII визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року) «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, як мати малолітньої дитини, звернулася із заявою про призначення і виплату їй допомоги при народженні дитини до відповідача, проте звернення відбулося пізніше 12 місяців з дня народження дитини. Разом з тим, ця обставина не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги виходячи з наступного.

Суд зазначає, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому, суд враховує положення постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від № 215 від 16.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 241 від 29.03.2020, № 242 від 20.03.2020, № 255 від 02.04.2020, № 262 від 08.04.2020, № 284 від 15.04.2020, № 291 від 22.04.2020, № 313 від 29.04.2020, № 332 від 04.05.2020, № 343 від 04.05.2020, № 377 від 14.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 110 від 11.11.2020, та постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, якими запроваджено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.

Таким чином, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач, у даному випадку, має право на отримання цієї допомоги, а рішення від 09 червня 2021 року, яким відмовлено в призначенні цієї допомоги є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, правовідносини щодо призначення допомоги на дітей одиноким матерям відносяться до виключної компетенції виконавців, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження, з урахуванням

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення соціальної допомоги, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позов задоволено, судові випрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню останньому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (стаття 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, б. 70; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми, прийняте Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради 09 червня 2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 червня 2021 року №2103197 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, б. 70; ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Повне рішення складено 05 жовтня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко