Справа № 1540/4542/18
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4542/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Гудзікевич Я.А.

сторін:

позивач: не з`явився

відповідачі: не з`явилися

треті особи:

Управління поліції охорони

в Одеській області: Мазуркевич Р.В. (представник за довіреністю)

Фонд державного майна України: Кравченко Ю.В. (в порядку самопредставництва)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління поліції охорони в Одеській області, Фонду державного майна України про закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" до молодшого інспектора взводу №1 роти №1 батальйону з фізичної безпеки Управління поліції охорони в Одеській області, старшого лейтенанта Богаченка Андрія Анатолійовича , Командира взводу № 1 роти № 2 батальйону з фізичної безпеки Управління поліції охорони в Одеській області, майора поліції Боднара Владислава Сергійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління поліції охорони в Одеській області, державне підприємство "Одеський нафтопереробний завод", Фонд державного майна України про визнання протиправними дій щодо здійснення перешкод у доступі до майна TOB "Енергія і Газ Україна" за адресою: вул. Шкодова гора, 1.

Ухвалою від 25.09.2018р. відкрито провадження по справі та визначено, що права буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін); встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяв з процесуальних питань; призначено судове засідання по справі на 22.10.2018 р. об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 22.10.2018р., яка занесена до протоколу засідання, судом здійснено заміну відповідачів Начальника зміни охорони, сержанта поліції Управління поліції охорони в Одеській області Балаченко Андрія Миколайовича, командира батальйону Управління поліції охорони в Одеській області Іванова Олександра Миколайовича на належних - молодшого інспектора взводу №1 роти №1 батальйону з фізичної безпеки Управління поліції охорони в Одеській області, старшого лейтенанта Богаченка Андрія Анатолійовича, Командира взводу № 1 роти № 2 батальйону з фізичної безпеки Управління поліції охорони в Одеській області, майора поліції Боднара Владислава Сергійовича та відкладено підготовче засідання на 05.11.2018 р.

Ухвалою суду від 05.11.2018р., яка занесена до протоколу засідання, підготовче засідання відкладено на 20.11.2018 р. 14 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 20.11.2018 р. за клопотанням представника позивача продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів; відкладено підготовче засідання по справі на 14.12.2018 р. 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 14.12.2018 р. клопотання державного підприємства"Одеський нафтопереробний завод" про зупинення провадження по справі задоволено; провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у кримінальній справі № 523/8045/17.

20.07.2021р. (вх. №ЕП/19569/21) від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Судом призначено засідання на 13.09.2021р., яке було перенесене на 30.09.2021р.

Ухвалою суду від 30.09.2021р., яка занесена до протоколу засідання, поновлено провадження у справі.

До суду від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління поліції охорони в Одеській області, Фонду державного майна України надійшли клопотання (вх. №№ 35441/18, 54061/20) про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 236 КАС України.

Управлінням поліції охорони в Одеській області в обґрунтування клопотання зазначено, що спір може розглядатися як публічно-правовий, якщо він виник у зв`язку з виконанням або невиконанням однією із сторін спору публічно-владних управлінських функцій. При здійсненні охорони об`єкта ані Управлінням поліції охорони в Одеській області, ані його працівниками будь-яких управлінських функцій відносно позивача або будь-яких третіх осіб не здійснювалось. Управління поліції охорони в Одеській області на підставі договору, укладеного 10.08.2018р. з ДП «Одеський нафтопереробний завод» №Б-1/21-18, здійснює фізичну охорону об`єкта за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1. Відтак, заявник, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 29.05.2018р. у справі №816/619/15-а, зазначив, що цей спір не є публічно-правовим, оскільки поглинається спором про право, а тому його не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Вважаючи, що цей спір має приватноправовий, а не публічно-правовий характер, заявник зазначив щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАС України.

Фондом державного майна України в обґрунтування клопотання зазначено, що позивач оскаржує дії відповідачів, вчинені під час виконання умов договору укладеного з ДП «Одеський нафтопереробний завод» та такі дії, як зазначено позивачем, порушують право користування позивача власним майном. Тобто, у даному випадку позивач звертається до суду із вимогою про захист права цивільного (права власності) до суб`єкта, який входить до системи поліції відповідно до ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію», проте у конкретних спірних правовідносинах не здійснює владних повноважень, а діє як сторона господарського договору про фізичну охорону об`єкта. Даний спір не є публічно-правовим у розумінні КАС України, а відповідно не може бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства.

Позивач, відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів державне підприємство "Одеський нафтопереробний завод" до судового засідання явку представників не забезпечили, про дату, час та місце проведення останнього повідомлялись належним чином та завчасно, в тому числі шляхом здійснення оголошення на сайті «Судова влада».

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління поліції охорони в Одеській області, Фонду державного майна України в судовому засіданні підтримали заявлені клопотання.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, заслухавши думку учасників справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення клопотання, з таких підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст.3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим засадам.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Однак, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ТОВ «Енергія і Газ Україна» є власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: 65041, м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1. Проте, 11.06.2018р. ДП «Одеський нафтопереробний завод» передало Фонду державного майна України на відповідальне зберігання ДП "Одеський нафтопереробний завод" майно, належне ТОВ «Енергія і Газ Україна» на праві приватної власності. На території підприємства (доступ до приміщень ТОВ «Енергія і Газ Україна» відбувається через прохідну ДП "Одеський нафтопереробний завод") ДП "Одеський нафтопереробний завод" встановлено охорону, яка здійснюється Управлінням поліції охорони в Одеській області згідно договору №Б-3/22-18 від 18.06.2018р. Таким чином, власник ТОВ «Енергія і Газ Україна» (його працівники, службові особи) не допускаються до майна та робочих місць підприємства, що є перешкодою в реалізації свого права власності, працівниками підприємства своїх робочих обов`язків та суперечить вимогам законодавства.

Як вбачається з наданої позивачем копії договору №В-3/22-18 від 18.06.2018 р., між Управлінням поліції охорони в Одеській області («охорона») та ДП "Одеський нафтопереробний завод" («замовник») укладено договір про надання послуг з охорони публічної безпеки та порядку, за умовами якого «охорона» зобов`язується надати послуги з охорони публічної безпеки і порядку на об`єкті замовника, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1, та вказаний в дислокації об`єкта (додаток № 1 до договору).

Згідно додатку №1 вказаного договору надання послуг охорони здійснюється щодо такого об`єкта: майновий комплекс Одеського нафтопереробного заводу, що переданий замовнику на відповідальне зберігання згідно акту приймання-передачі № 84 від 11.06.2018р., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1.

Позивачем акцентовано увагу, що на теперішній час він є власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: 65041, м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1, в зв`язку з чим, з метою усунення перешкод у користуванні належним йому майном, звернувся до суду з цим позовом.

10.08.2018р. між Управлінням поліції охорони в Одеській області («охорона») та ДП "Одеський нафтопереробний завод" («замовник») укладено договір про фізичну охорону об`єкта №Б-1/21-18, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором охорона зобов`язується надавати замовнику послуги (код згідно ДК 021:2015 - 79710000-4 «Охоронні послуги»). Замовник передає майно, яке знаходиться у його володінні та зберігається у відокремлених приміщеннях (будівлях), земельних ділянках, що перераховані у Дислокації (додаток 1 до договору), а охорона зобов`язується здійснити заходи, спрямовані на забезпечення схоронності, цілісності майна замовника на об`єкті з метою відвернення безпосередніх посягань на нього, припинення несанкціонованого замовником доступу сторонніх осіб до майна на об`єкті, збереження його фізичного стану і забезпечення здійснення замовником всіх належних йому повноважень щодо майна.

Згідно додатку 1 до договору №Б-1/21-18 від 10.08.2018р. «Дислокація об`єкта» об`єктом, на якому надаються послуги: майновий комплекс Одеського нафтопереробного заводу, що переданий замовнику на відповідальне зберігання згідно акту приймання-передачі № 84 від 11.06.2018р., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1.

Суд звертає увагу, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Подібна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 805/4506/16-а, від 27.06.2018 р. у справі № 815/6945/16, постанові Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі №826/6396/17.

Частиною 2 ст.2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами п.6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.05.2020 р. у справі № 826/24892/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Однак, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично вважає, що внаслідок надання послуг з охорони згідно договору, укладеного між Управлінням поліції охорони в Одеській області («охорона») та ДП "Одеський нафтопереробний завод" (замовник), створено перешкоди у здійсненні TOB «Енергія і Газ Україна» права користування та розпоряджання своїм майном, які позивач вважає неправомірними. Такі перешкоди, на думку позивача, призводять до зміни/припинення його цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією його права власності на майно, відтак судове оскарження останніх є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що Управління поліції охорони в Одеській області в даному випадку діяло на виконання вищевказаних договорів, надаючи послуги з охорони, а не як суб`єкт владних повноважень у публічно-правових спорах.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Оскільки позовні вимоги TOB «Енергія і Газ Україна» заявлено на захист порушеного, на його думку, права власності на майно, є підстави вважати, що у даній справі позивачем фактично подано позов з метою захисту права власності на майно, відтак, цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 04.08.2020 р. у справі № 183/6913/16(2-а/183/43/17), від 06.08.2020 р. у справі № 340/1999/19, від 18.08.2020 р. у справі № 369/10284/17.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим, а в силу наведених приписів ст. 20 ГПК України має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

За приписами ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Закріплене у вказаній нормі «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v.United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France, заява № 88/1991/340/413).

У п. 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі "Занд проти Австрії" від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) 2. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Згідно ст.239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 ст.238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 238, ст.ст. 243, 248, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління поліції охорони в Одеській області, Фонду державного майна України про закриття провадження у справі, - задовольнити.

Закрити провадження у справі № 1540/4542/18 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і Газ Україна» до молодшого інспектора взводу №1 роти №1 батальйону з фізичної безпеки Управління поліції охорони в Одеській області, старшого лейтенанта Богаченка Андрія Анатолійовича , Командира взводу № 1 роти № 2 батальйону з фізичної безпеки Управління поліції охорони в Одеській області, майора поліції Боднара Владислава Сергійовича , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Управління поліції охорони в Одеській області, державне підприємство "Одеський нафтопереробний завод", Фонд державного майна України про визнання протиправними дій щодо здійснення перешкод у доступі до майна TOB "Енергія і Газ Україна" за адресою: вул. Шкодова гора, 1.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 239 КАС України).

Роз`яснити позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України, та може бути оскаржена у відповідності до ст.ст. 295, 297 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 05.10.2021р.

Суддя Г.П. Самойлюк

.