Справа № 440/3537/21
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/3537/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гринько М.О.,

представника позивача - Дубинки Ю.С.,

представника відповідача - Лазурович С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фермерського господарства "Скарб" до Головного управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2021 року Фермерське господарство "Скарб" (надалі - позивач, ФГ "Скарб") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 16.10.2020 № про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 500000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 16.10.2020 № про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 500000 грн. протиправне та підлягає скасуванню, оскільки прийняте за результатами незаконної перевірки, за відсутності підстав для проведення фактичної перевірки. У позивача відсутній склад податкового правопорушення для притягнення його до визначеного у податковому повідомленні-рішенні виду відповідальності у вигляді штрафу. Вказує, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не враховано принцип справедливого покарання та його співвідношення зі ступенем тяжкості та принцип пропорційності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/3537/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09:30 12 травня 2021 року, витребувано докази та встановлено строк для їх надання до суду.

30 квітня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /том 1 а.с. 152-155/, у якому представник ГУ ДПС у Полтавській області просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що фактична перевірка ФГ "Скарб" проведена на підставах визначених пп. 80.2.2, 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України у зв`язку з наявністю інформації, яка свідчить про порушення платником податків законодавства та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, про що зазначено в наказі Головного управління ДПС у Полтавській області про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання №1490 від 15.09.2020. У відповідності до Податкового кодексу України, перед початком перевірки головному бухгалтеру ФГ "Скарб" ОСОБА_1 вручено копію наказу №1490 від 15.09.2020 та пред`явлено службові посвідчення та направлення на перевірку від 15.09.2020 № 1454 та № 1455, у підтвердження чого головний бухгалтер ФГ "Скарб" ОСОБА_1 особисто підписалася в направленнях на проведення перевірки ФГ "Скарб". Будь-яких заперечень щодо допуску до перевірки та підстав проведення перевірки зі сторони представника ФГ "Скарб" головного бухгалтера ОСОБА_1 не надходило. Перевіркою встановлено, що ФГ "Скарб" в період з 01.04.2020 по 17.09.2020 отримано пальне в загальній кількості 3590 л (2,95 т), тоді як загальна ємність баків транспортних засобів становить 693 л. Подальша реалізація придбаного товару (дизельного пального) відсутня. Даний факт, на думку відповідача, свідчить про зберігання пального - дизельного палива в місцях, на які не отримано ліцензії відповідно до Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

12 травня 2021 року до суду надійшло клопотання представника Головного управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про допуск заміни відповідача у справі №440/3537/21.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року клопотання представника Головного управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про допуск заміни відповідача у справі №440/3537/21 задоволено. Допущено заміну відповідача Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код 43142831) його правонаступником Головним управлінням ДПС у Полтавській області як відокремленим підрозділом Державної податкової служби України (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44057192).

Протокольною ухвалою суду від 12 травня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання та підготовче засідання відкладено до 14:30 02 червня 2021 року.

24 травня 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив /том 1 а.с. 186-200/, у якій зазначено, що відзив подано не ГУ ДПС у Полтавській області, а відокремленим підрозділом ГУ ДПС у Полтавській області. Вказує, що наявність податкової інформації щодо складення податкової накладної на придбання пального не є тотожним наявності інформації про порушення вимог законодавства, тому вважає, що у відповідача були відсутні підстави для призначення та проведення фактичної перевірки. Зазначає, що наказ на проведення фактичної перевірки від 15.09.2020 №1490 не містить підстав для призначення такої перевірки, у ході перевірки перевіряючими не встановлено місць зберігання пального у ФГ "Скарб". Пояснює, що придбане пальне позивач зберігав у паливних баках транспортних засобів та у СФГ «Галина» згідно договору зберігання від 02.01.2020, оскільки позивач не має на балансі ємності для такого зберігання пального.

02 червня 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача /том 2 а.с. 1-3/, у яких зазначено, що у відомості надходження та використання дизельного пального ФГ "Скарб" за 2020 рік бухгалтером була допущена технічна помилка щодо вказання літражу палива, яке надійшло 02.09.2020, внаслідок чого здійснено невірний обрахунок використання палива у вересні 2020 року згідно описаної відомості та контролюючим органом помилково зроблено висновок щодо наявності пального на залишку у позивача та його зберігання без ліцензії. Пояснює, що 05.02.2020 ФГ "Скарб" згідно видаткової накладної № 746 від 05.02.2020 та товарно-транспортної накладної від 05.02.2020 отримало дизельного палива в кількості 9190 л, яке було використано для потреб господарства у повному обсязі до 17.04.2020, а тому станом на 01.09.2020 залишок пального становив 0 літрів (відображено у відомостях та актах на списання), а 02.09.2020 ФГ "Скарб" придбано згідно видаткової накладної № 5256 від 02.09.2020 та товарно-транспортної накладної від 02.09.2020 дизельне паливо Євро-5 у кількості 3590 л, а не 5600 л, як помилково (невірно) вказано у відомості надходження та використання дизельного палива в ФГ "Скарб" за 2020 рік. Весь обсяг отриманого у вересні пального в розмірі 3590 л був використаний господарством у вересні 2020 року до 16.09.2020, про що 15.09.2020 складено акт на списання дизельного палива, використаного для потреб господарства та затверджений головою ФГ "Скарб", згідно якого дизельне паливо в кількості 3590 л використано для потреб господарства та списане в повному обсязі. Отже, станом на 17.09.2020 у ФГ "Скарб" палива на залишку не було.

Протокольними ухвалами суду від 02 червня 2021 року витребувано докази від відповідача та встановлено строк для їх надання до суду, продовжено строк підготовчого провадження у справі №440/3537/21 на тридцять календарних днів, оголошено перерву у підготовчому засіданні на підставі пункту 4 частини 6 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

18 червня 2021 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив /том 2 а.с. 54-57/, у яких вказано, що оскільки повноваження та функції Головного управління ДПС у Полтавській області () передані на територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, Головне управління ДПС у Полтавській області (), то відповідно останнє і має правосуб`єктність бути учасником (стороною у справі). Зазначає, що ФГ "СКАРБ" не подавало до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність (Форма №20-ОПП), зокрема, про всі наявні транспортні засоби. Крім того, заява на отримання ліцензії подана позивачем 29.09.2020, тоді як акт перевірки складено 25.09.2020, тобто після виявлення контролюючим органом факту правопорушення, допущеного позивачем.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу №440/3537/21 до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11:30 02 вересня 2021 року.

Протокольною ухвалою суду від 02 вересня 2021 року витребувано докази та встановлено строк для їх надання до суду, на підставі частини 2 статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено перерву в судовому засіданні до 09:00 09 вересня 2021 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року продовжено процесуальний строк для подання позивачем Фермерським господарством "Скарб" витребуваних ухвалою суду від 02 вересня 2021 року доказів до 13 вересня 2021 року.

Протокольною ухвалою суду від 09 вересня 2021 року на підставі частини 2 статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено перерву в судовому засіданні до 09:00 22 вересня 2021 року.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ФГ "Скарб" зареєстроване як юридична особа 04.05.2005 з місцезнаходженням: вул. с. Микільське, Полтавський район, Полтавська область, 38760, та основним видом економічної діяльності позивача є 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур /том 1 а.с. 103-108/.

15.09.2020 начальником Головного управління ДПС у Полтавській області О.Лавровим на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України, статті 16 Закону України від 19.12.1995 №481-ВР "Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв прийнято наказ №1490 "Про проведення фактичної перевірки", яким наказано провести з 17.09.2020 фактичну перевірку тривалістю 10 діб ФГ "Скарб" () за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Микільське, за період з 01.01.2020 по дату закінчення перевірки у порядку, встановленому Податковим кодексом України /том 1 а.с. 127/.

17.09.2020 перед початком проведення фактичної перевірки представнику позивача вручено копію наказу Головного управління ДПС у Полтавській області №1490 від 15.09.2020 та пред`явлено службові посвідчення та направлення на перевірку від 15.09.2020 №1454, №1455, що підтверджується відповідними відмітками про вручення та підписом уповноваженої особи у направленнях на перевірку, копії яких містяться у матеріалах справи /том 1 а.с. 128, 129/.

У термін з 17.09.2020 до 25.09.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області проведено фактичну перевірку ФГ "Скарб", за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки, що був зареєстрований 25.09.2020 за №163/16-31-32-01/24567757 /том 1 а.с 134-138/.

В акті перевірки від 25.09.2020 за №163/16-31-32-01/24567757 зазначено, що за результатами перевірки ФГ "Скарб" встановлено порушення, зокрема, вимог частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (зі змінами та доповненнями), а саме зберігання пального в місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії.

16.10.2020 на підставі акту фактичної перевірки від 25.09.2020 №163/16-31-32-01/24567757 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення №, яким до ФГ "Скарб" за порушення частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 500000 грн. /том 1 а.с. 30/.

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Полтавській області від 16.10.2020 №, № позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДПС України /том 1 а.с. 37-44/.

Рішенням ДПС України від 24.02.2021 №4327/6/99-00-06-03-01-06 про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення від 16.10.2020 № скасовано, податкове повідомлення-рішення від 16.10.2020 № залишено без змін, а скаргу позивача - задоволено частково /том 1 а.с. 46-52/.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області від 16.10.2020 № та звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню Головного управління ДПС у Полтавській області від 16 жовтня 2020 року №, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1 статті 75 ПК України).

За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Як встановлено судом зі змісту наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 15.09.2020 №1490 "Про проведення фактичної перевірки" підставою до призначення фактичної перевірки у ньому наведено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України. У наказі зазначено, що перевірка проводитиметься з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв.

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Аналізуючи зміст наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 15.09.2020 №1490 "Про проведення фактичної перевірки" суд дійшов висновку, що у ньому відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім як на норму, що регулює питання призначення перевірки, - підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України; у наказі не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Фермерського господарства "Скарб" вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти про порушення вимог законодавства.

Наведене, на переконання суду, свідчить про відсутність дійсних, фактичних підстав для прийняття наказу та необхідності здійснення податкового контролю за діяльністю Фермерського господарства "Скарб" у формі фактичної перевірки.

Таким чином, відповідач не довів наявності підстав у розумінні підпункту 80.2.5 пункту 8.2 статті 80 ПК України для проведення фактичної перевірки Фермерського господарства "Скарб".

При виборі й застосуванні норми матеріального права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справі № 120/1431/20-а, від 18 травня 2018 року у справі №813/3977/16, від 08 вересня 2020 року у справі №640/21536/19, від 19 листопада 2020 року у справі №160/7971/19, від 17 грудня 2020 року у справі №520/12028/18, як це передбачено частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що під час виконання функцій, визначених Податковим кодексом України, встановлено факти здійснення реалізації дизельного пального позивачу за відсутності у вказаного суб`єкта господарювання відповідної ліцензії на право зберігання пального /том 2 а.с. 55/, оскільки сам по собі факт придбання позивачем пального не свідчить про порушення ним вимог законодавства, навіть за відсутності на момент такого придбання ліцензії на зберігання пального. Крім того, ці пояснення не спростовують і того факту, що в наказі Головного управління ДПС у Полтавській області від 15.09.2020 №1490 "Про проведення фактичної перевірки", на підставі якого контролюючим органом проведено фактичну перевірку, за результатами якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відсутні посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім як на норму, що регулює питання призначення перевірки, - підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України та не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Фермерського господарства "Скарб" вимогам чинного законодавства, а отже, відсутні підстави вважати, що наказ прийнято саме у зв`язку з наведеними у поясненнях підставами.

Підпунктом 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме: спочатку провести податкову перевірку.

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 16 лютого 2016 року (справа № 826/12651/14), від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2018 року (справа № 1570/7146/12), від 24 жовтня 2018 року (справа № 808/1746/15) та від 04 лютого 2019 року (справа № 807/242/14).

У постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Таким чином, порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абзацу першого преамбули Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) в редакції Закону України від 23.11.2018 р. N 2628-VIII цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розкрито, серед інших, наступні поняття: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

За приписами п.п. 14.1.141-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Порядок здійснення імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального встановлено ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Згідно з приписами статті 15 Закону № 481/95-ВР імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством (ч. 1 ст. 17 Закону України №481/95-ВР).

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень (ч. 2 ст. 17 Закону України №481/95-ВР).

При цьому, частиною 22 статті 18 Закону України №481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

В акті перевірки від 25.09.2020 за №163/16-31-32-01/24567757 зазначено, що за результатами перевірки ФГ "Скарб" встановлено порушення, зокрема, вимог частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (зі змінами та доповненнями), а саме зберігання пального в місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії.

Разом з тим, як визначено п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Отже, фактичною перевіркою є перевірка, що здійснюється саме за місцем фактичного провадження платником діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника, а тому не обмежується виключно дослідженням документів на відміну від документальної перевірки, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Однак, під час проведення фактичної перевірки перевіряючими не встановлено місця чи місць зберігання позивачем пального, не виявлено ємностей, у яких би позивачем зберігалося пальне, не здійснено обстеження (перевірку) вмісту таких ємностей, а твердження відповідача про те, що позивачем зберігалося пальне є лише припущеннями контролюючого органу, які зроблено виключно на підставі аналізу документів та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Тобто замість фактичної перевірки контролюючим органом було проведено документальну виїзну перевірку платника податків.

Висновки перевіряючими зроблені виключно за результатом дослідження документів та свідчать про здійснення певної господарської діяльності підприємства з придбання пального та його використання у власній господарській діяльності, проте не свідчать про зберігання позивачем пального, у тому числі станом на момент проведення перевірки за місцем фактичного провадження діяльності Фермерського господарства "Скарб".

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем здійснено придбання дизельного палива у ТОВ «Євростандарт-Автогаз» у кількості 9190 л за видатковою накладною №746 від 05.02.2020, акцизною накладною форми «П» від 05.02.2020 №1085 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №Р746 від 05.02.2020 /том 2 а.с. 5-6, 58/, яке було використано до 30.04.2020, що підтверджено актами на списання палива, використаного для потреб господарства від 28.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020 /том 1 а.с. 59-61/ та регістрами надходження та списання палива Фермерського господарства "Скарб" /том 2 а.с. 39-42/. Тобто станом на 01.04.2020 у позивача було наявне дизельне пальне в кількості 990 л, яке списано 30.04.2020 у зв`язку з його використанням.

Також позивачем здійснено придбання дизельного палива у ТОВ «Нафтобізнес контракт» у кількості 3590 л за видатковою накладною №5256 від 02.09.2020, акцизною накладною форми «П» від 02.09.2020 №7681 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №Р5256 від 02.09.2020 /том 2 а.с. 7, 8, 59/, яке було використано до 15.09.2021, що підтверджено актом на списання палива, використаного для потреб господарства від 15.09.2020 /том 1 а.с. 62/ та регістрами надходження та списання палива Фермерського господарства "Скарб" /том 2 а.с. 39-42/.

Довідкою Фермерського господарства "Скарб", яка була надана до перевірки, підтверджено та не ставиться під сумнів контролюючим органом, що позивач має транспортні засоби із загальним об`ємом баків 693 л /том 1 а.с. 144/.

Довідка аналогічного змісту за вих. №10 від 08.04.2021 надана Фермерським господарством"Скарб" і до суду /том 1 а.с. 88/.

Позивачем у відповіді на відзив пояснено, що придбане пальне зберігалося у паливних баках транспортних засобів та у СФГ «Галина» згідно договору зберігання від 02.01.2020, а також позивачем надано до суду довідку №9 від 08.04.2021 /том 1 а.с. 82/, у якій зазначено, що придбане пальне господарство використовувало у господарській діяльності у паливних баках власного та взятого у позичку автотранспорту, а залишок придбаного пального зберігало у Селянського фермерського господарства «Галина», яке знаходиться в селі Микільське Полтавського району Полтавської області відповідно до укладеного договору зберігання, на підтвердження чого до суду надано копію договору зберігання від 02.01.2020, укладеного між позивачем (поклажодавець) та Селянським фермерським господарством «Галина» (зберігач), за умовами якого зберігач зобов`язується зберігати та повернути у схоронності майно, зазначене в п. 2 цього договору, яке передано поклажодавцем. Найменування: дизельне паливо. Кількість майна: згідно накладної поклажодавця. Початок зберігання: « 02» січня 2020 р. Закінчення зберігання: « 31» грудня 2020 р. /том 1 а.с. 78-81/.

На підтвердження фактичної передачі дизельного палива на зберігання Селянському фермерському господарству «Галина» позивачем надано до суду засвідчені копії накладних поклажодавця №1 від 05.02.2020 на 8797 л та №2 від 02.09.2020 на 2897 л /том 2 а.с. 14/.

Відповідачем не спростовано факту передачі позивачем на зберігання Селянському фермерському господарству «Галина» дизельного палива у кількості, зазначеній у наведених вище накладних поклажодавця, як і того, що решта дизельного палива зберігалася у паливних баках транспортних засобів позивача, загальна ємність яких становить 693 л, про що (загальну ємність 693 л) контролюючим органом самостійно зазначено у акті перевірки на сторінці 4 /том 1 а.с. 25/.

Суд зазначає, що в п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України наведено визначення акцизного складу - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Таким чином, приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом зберігання пального є акцизним складом.

Наведеною вище нормою закону визначено, що не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, а відтак, у разі зберігання пального у паливному баку безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої відсутній обов`язок отримувати ліцензію на право зберігання пального.

При цьому, поняття транспортного засобу наведено у Правилах дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, відповідно до п. 1.10 якого транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

Отже, суб`єкти господарювання всіх форм власності, які отримують пальне для власних потреб та здійснюють діяльність з його зберігання, повинні отримати відповідну ліцензію в органах ДПС, за винятками, встановленими законами. Такими винятками є: зберігання пального державними підприємствами, установами та організаціями; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву та суб`єктами господарювання, які зберігають пальне, для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газодобувних майданчиках, бурових платформах; зберігання пального у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отриманого від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару, а також зберігання пального в паливних баках транспортних засобів чи технологічного обладнання (пристроїв).

Підсумовуючи все вищевикладене, зважаючи на частину 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд дійшов висновку, що Головним управлінням ДПС у Полтавській області не доведено факту порушення позивачем частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", за яке до позивача застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 500000 грн.

Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 16 жовтня 2020 року №, прийняте Головним управлінням ДПС у Полтавській області не на підставі, що визначені Конституцією та законами України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, адміністративний позов Фермерського господарства "Скарб" обґрунтований та підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом у цій справі позивачем сплачено судовий збір у сумі 7500 грн., що підтверджується платіжним дорученням №34 від 07.04.2021 /том 1 а.с. 16/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /том 1 а.с. 120/.

Таким чином, при задоволенні позову Фермерського господарства "Скарб" суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Фермерського господарства "Скарб" витрати зі сплати судового збору в розмірі 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фермерського господарства "Скарб" (ідентифікаційний код 33470669, село Микільське, Полтавський район, Полтавська область, 38760) до Головного управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44057192, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 16 жовтня 2020 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Фермерського господарства "Скарб" витрати зі сплати судового збору в розмірі 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 04 жовтня 2021 року.

Суддя С.С. Сич