Справа № 520/11872/21
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 жовтня 2021 року № 520/11872/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України № 0-2032-18 та № 0-2032-19 від 15.03.2021р. щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником нежитлових будівель літ. «А-3». загальна площа -1621.9 кв.м. та літ. «З-1» загальна площа - 27.4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із перебуванням у власності даного об`єкту нерухомості, Головним управління ДПС у Харківській області було винесено спірні податкові повідомлення-рішення від 15.03.2021р.: №0-2032-18 (за 2018 рік) на суму 61 403,44 грн. та №0-2032-19 (за 2019 рік) на суму 68 825,29 грн. щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач вказує, що зазначені нежитлові будівлі не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно з огляду на п.п. «Є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, як будівля промисловості, що використовується у своїй господарській діяльності.

Також вказує, що він зареєстрований як фізична особа - підприємець та основним видом діяльності є Код КВЕД 13.95 Виробництво нетканих текстильних матеріалів і виробів із них, крім одягу.

Також вказана будівля не здається в оренду фізичною особою-підприємцем будь-яким іншим особам, що вбачається із бухгалтерської і податкової звітності, шо періодично надається відповідачеві

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року прийнято позовну заву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 520/11872/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній у своєму відзиві заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що впродовж 2018 та 2019 вищевказані нежитлові будівлі використовувалися за функціональним призначенням та в межах власної господарської діяльності, зокрема первинних документів щодо придбання сировини, договорів поставки нетканих текстильних матеріалів та виробів з них контрагентам, документів про сплату за поставлений товар та інших.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи в порядку письмового провадження.

Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, а саме: літ. «А-3» площею 1621,9 кв.м. та літ. «З-1» площею 27,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

15.03.2021 року ГУ ДПС у Харківській області відповідно до п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2032-18, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2018 рік" в розмірі 61403,44 грн. (а.с. 10).

Також 15.03.2021 року ГУ ДПС у Харківській області відповідно до п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2032-19, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2019 рік" в розмірі 68825,29 грн. (а.с. 11).

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16.01.2020 року № 466-IX підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно якої не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно п.п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, серед іншого, будівлі промислові та склади (підпункт ґ)).

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 року по справі №820/3556/17, зазначив, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник "зокрема" вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета "будівлі промисловості", оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки "будівлі промислові", які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт "ґ" підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, "будівель промисловості", зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій "будівлі промислові", законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.

Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 року по справі №820/3556/17 вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 року по справі №820/3556/17 частково відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №806/2676/17, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформував новий правовий висновок, відповідно до якого визначив, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначає сам позивач, належні йому на праві власності нежитлові будівлі, а саме: літ. «А-3» площею 1621,9 кв.м. та літ. «З-1» площею 27,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є будівлями промисловості (ДК 018:2000), відповідно до Експертного висновку АЗС №2114503 від 25 травня 2021 року Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» (а.с.14-17).

Втім зазначений висновок не є достатнім доказом того, що в даних нежитлових приміщеннях фактично здійснювалося виробництво промислової продукції, а саме - виробництво нетканих текстильних матеріалів та виробів з них.

Відповідно до інформаційних баз ІТС «Податковий блок» в 2018-2019 ОСОБА_1 перебував на обліку, як фізична особа - підприємець, платник єдиного податку ІІІ групи.

Відповідно до заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування від 20.02.2001 зареєстровані такі види діяльності: КВЕД 47.51 - роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах; КВЕД 47.89 - роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; КВЕД 47.78 - роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; КВЕД 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля. Місце провадження діяльності - м. Харків, ТЦ «Барабашова», майдан Повстання, 7/8 (а.с.53).

Згідно з інформацією з реєстру платників податків єдиного податку (по фізичним особам), облікованих станом на 12.07.21, за позивачем не зареєстрований вид діяльності КВЕД 13.95 - виробництво нетканих текстильних матеріалів та виробів з них, крім одягу, що вказує на здійснення саме торгівельної діяльності у спірний період.

Лише 12.07.2021, на підставі наданої позивачем заяви на право застосування спрощеної системи оподаткування, були внесені зміни до Реєстру платників єдиного податку в частині здійснення місця провадження діяльності - територія України, та додано вид діяльності за КВЕД 13.95 - виробництво нетканих текстильних матеріалів та виробів з них, крім одягу (а.с.52).

Також, відповідно до пп. 298.1.1 п. 298.1 сг. 298 ПК України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву про застосування спрощеної системи оподаткування.

Форма такої заяви затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.07.2019 № 308,

У Заяві зазначаються обов`язкові відомості, зокрема, місце провадження господарської діяльності (п. 298.3 ст. 298 ПК України).

У разі зміни, зокрема, місця провадження господарської діяльності відповідно до п. 298.5 ст. 298 ПК України заява подається платниками єдиного податку першої і другої груп не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку (п. 299.1 ст. 299 ПК України).

До реєстру платників єдиного податку вноситься, зокрема, місце провадження господарської діяльності (п. 299.7 ст, 299 ПК України).

Формою Заяви передбачено поле 6 «Місце провадження господарської діяльності», в якому зазначається наступна інформація: код за КОАТУУ заповнюється відповідно до Класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України, затвердженого наказом Державної служби статистики України від 31.10.1997 № 659 зі змінами та доповненнями, розміщений на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України; область, район, населений пункт; вулиця, номер будинку офісу/квартири; індекс.

Отже, фізична особа - підприємець, яка виявила бажання здійснювати діяльність на спрощеній системі оподаткування, повинна дотримуватись вимог ст. 298 ПК України та зазначати в Заяві обов`язкові відомості, у тому числі «Місце провадження господарської діяльності».

Тільки, якщо фізична особа - підприємець - платник єдиного податку планує здійснювати діяльність у заздалегідь не визначених місцях (надання послуг, торгівля на виставках, ринках), то у графі «Область, район, населений пункт» поля 6 «Місце провадження господарської діяльності» заяви зазначається: «Надання послуг на території України» та/або «Торгівля на території України». При цьому інші графи поля 6 Заяви не заповнюються.

Здійснення позивачем саме торгівельної діяльності підтверджується і наданими податковими деклараціями платника єдиного податку за 2018-2019, в яких зазначено види діяльності у звітному періоді - КВЕД 47.51 - роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах (а.с.41, 42)

Також суд звертає увагу, що інформація про найманих працівників відсутня.

Крім того, за 2018-2019 позивачем надані податкові декларації про майновий стан і доходи (а.с.37-40), в яких задекларовано доходи від надання майна в оренду, лізинг, що є безумовною підставою не застосовувати пільги, передбачені нп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Відповідно до п. 63.3 ст. 63 ПК України платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів.

Відповідно до положень ПК України процедури обліку об`єктів оподаткування, визначені розділом VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 із змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1588).

Згідно з п. 8.4 розділу VIII Порядку № 1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, форма якого наведена у додатку 10 до Порядку № 1588, подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Станом на теперішній час, ОСОБА_1 не надано форму № 20-ОПП, та не повідомлено контролюючий орган про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, позивачем документально не підтверджено, що він використовував у 2018 та 2019 році належне йому нерухоме майно для промислового виробництва, що виключає звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення від оподаткування належного ОСОБА_1 нерухомого майна згідно підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України - відсутні, а тому у задоволенні позову - слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що у зв`язку з тим, що у позові позивачу відмовлено, розподіл судових витрат не здійснювався.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04 жовтня 2021 року.

Суддя Бадюков Ю.В.