Справа № 619/71/21
Суддя: Латка І. П.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 619/71/21
Провадження № 2-а/638/197/21
РІШЕННЯ
Іменем України

04 жовтня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Котельнікової А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

22 лютого 2021 року за підсудністю з Дергачівського районного суду Харківської області до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позову зазначено, що 18 грудня 2020 року позивачка виїхала з тимчасово окупованої території, оскільки мала необхідність повернутися з території тимчасово непідконтрольній уряду України до місця фактичного проживання. Наразі відсутня можливість вільного перетину лінії розмежування через контрольні пункти в`їзду - виїзду зі сторони тимчасово окупованих територій через блокування з боку самопроголошених органів на тих територіях. Постановою про накладання адміністративного стягнення серія СхРУ № 073741 від 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за порушення вимоги ст.12 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету».
Зазначає, що всі пояснення щодо відсутності в її діях складу правопорушення були ігноровані працівниками ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та в жодній мірі не прийняті до уваги при складанні протоколу та винесенні постанови від 18 грудня 2020 року. Вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 просила суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія СхРУ № 073741 від 18 грудня 2020 року, якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року адміністративний позов прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та залучено як відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ).
Відповідач копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримав 28 вересня 2021 року, однак відзиву у встановлений ухвалою суду п`ятиденний строк не подав.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник відповідача причин неявки не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, клопотань про відкладення слухання справи суду не надходило.
Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено обставини про те, що постановою начальника віпс (тип №) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітана ОСОБА_2 про накладання адміністративного стягнення серія СхРУ № 073741 від 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.
Фактичною підставою притягнення позивачки до адміністративної відповідальності відповідно до змісту постанови було те, що 18 грудня 2020 року о 03 годині 30 хвилині в пункті пропуску «Гоптівка» на вхід в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянку України ОСОБА_1 , яка пояснила, що вона виїхала до тимчасово окупованої території Донецької області 23 листопада 2020 року о 11 годині 30 хвилин через КПВВ «Новотроїцьке» (Бугас), а 17 грудня 2020 року приблизно о 14 год 35 хв перетнула державний кордон з тимчасово окупованою територією України до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Новоазовськ» в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», порушила порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.204-2 КУпАП. Під час розгляду справи встановлено обставину, передбачену ст. 33 КУпАП визнання вчиненого правопорушення.
Частиною 1 статті 204-2 КУпАП визначено відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Статтею 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, зокрема, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, порядком в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженим постановою КМУ №815 від 17.07.2019 року, визначено що контроль в`їзду/виїзду - комплекс заходів з перевірки осіб та транспортних засобів, що в`їжджають - виїжджають, а також товарів, що переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій відповідно до вимог цього Порядку, що здійснюється уповноваженими службовими особами військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, які залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. В`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку. Контрольні пункти в`їзду-виїзду не призначені для перетинання державного кордону. Пунктом 4 вказаного Порядку визначено, що кількість контрольних пунктів в`їзду-виїзду, місцезнаходження і межі їх режимних та сервісних зон (у тому числі об`єктів сервісного обслуговування), дорожні коридори визначаються та затверджуються відповідно до пункту 9 Положення про облаштування контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та виїзду з них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2020 р. № 1368. Відповідна інформація розміщується на офіційних веб-сайтах Міноборони, Адміністрації Держприкордонслужби, ДФС.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Згідно зі статтею 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені зокрема ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:
начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.
Відповідно до п. 3 Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року №898, від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 2221 КУпАП, та накладати адміністративні стягнення мають право:
начальники органів охорони державного кордону, командири загонів морської охорони та їх заступники;
начальники відділів прикордонної служби та їх перші заступники;
коменданти оперативно-бойових прикордонних комендатур та їх перші заступники;
начальники підрозділів (відділень (груп) інспекторів прикордонної служби, відділень (груп) дільничних інспекторів прикордонної служби, відділів спеціальних дій на воді) та командири кораблів, катерів і дивізіонів, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів;
старші змін прикордонних нарядів, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.
Зі змісту оскаржуваної постанови СхРУ №703741 від 18 грудня 2020 року вбачається, що справу про адміністративне правопорушення розглянуто начальником віпс (тип №) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітана ОСОБА_2 .
Тобто справу про адміністративне правопорушення розглянуто належним суб`єктом відповідно до вимог ст. 222-1 КУпАП та Інструкції №898 від 13 вересня 2013 року.
Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.
Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених в постанові від 18 грудня 2020 року.
Сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення під час розгляду справи не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 липня 2020 року у справі №177/525/17.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
З цього виходить, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.
Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-2 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн, підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.
Що стосується вимог до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », суд виходить з наступного.
При розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 204-2 КУпАП посадові особи Державної прикордонної служби України діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені Державної прикордонної служби України, що реалізує державну політику із забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.
Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222-1 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 204-2 КУпАП.
Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
У якості відповідача було залучено ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ).
З цього слідує, що за результатами розгляду справи слід відмовити в позові до неналежного відповідача та прийняти рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 по справі №724/716/16-а.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання позову був сплачений судовий збір в сумі 454 грн, що підтверджується квитанцією № 12 від 03 вересня 2021 року. Таким чином, враховуючи факт задоволення позовних вимог у повному обсязі вказану суму судового збору слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Харківського прикордонного загону.
Керуючись ст. 77, 139, 246, 286 КАС України, ст. 7, 247, 251, 280 КУпАП суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.
Скасувати постанову серія СхРУ № 073741 від 18 грудня 2020 року про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 1700 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » залишити без задоволення
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.
Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 04 жовтня 2021 року.

Суддя І.П. Латка