Справа № 520/3821/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 р.Справа № 520/3821/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків по справі № 520/3821/21

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора , Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати дії Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо нарахування та виплати за період з 05.01.2016 по 28.02.2018 надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення не з дотриманням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" протиправними;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016 по 31.01.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військові та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 задоволено позов.

Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 05.01.2016 по 28.02.2018 надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення без урахування положень постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" .

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016 по 31.01.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військові та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачами подано апеляційні скарги, в яких вони просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилаються на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначили, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що положення ч. 8 ст. 81 Закону № 1697-VII підлягають застосуванню у сукупності із ч. 4 ст. 27 та ч. 4 ст. 83 цього Закону, які містять пряму відсилку до спеціального законодавства, яке регулює виплату військовослужбовцям грошового забезпечення як складової гарантованого державою таким особам соціального захисту. Зокрема, вказали на те, що за змістом ч.8 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» військовослужбовці, які проходять службу в прокуратурі та перебувають у трудових відносинах з органами прокуратури, повинні отримувати заробітну плату (посадовий оклад, премії та надбавки, зокрема, за вислугу років та інші виплати, передбачені законодавством) у розмірі і порядку, визначених саме законодавством для працівників органів прокуратури. Також, скаржники вказали на те, що безпідставними є висновки суду про застосування до спірних правовідносин положень постанов Кабінету Міністрів України, які регулюють порядок грошового забезпечення військовослужбовців, а не прокурорів. Вважають, що розрахунок вислуги років позивача у спірний період обґрунтовано здійснено відповідачем на підставі Порядку № 1090. Також зазначили, що суд першої інстанції всупереч вимогам п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, помилково розглянув справу в порядку спрощеного провадження, адже позивач є особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне становище або особливо відповідальне становище.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач 24.02.2015 року відповідно до наказу Міністра оборони України №111 від 23.02.2015 року та наказу військового прокурора Центрального регіону України №208 о/с від 24.02.2015 року призваний повторно на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в зв`язку з утворенням у складі органів прокуратури України військових прокуратур та перебував у статусі військовослужбовця відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» по день звільнення (а.с. 14, 15).

Позивач, проходив службу в органах прокуратури України в період з липня 2009 року по січень 2020 року, з якого з 14.07.2009 року по 21.10.2018 року на прокурорсько-слідчих посадах військової прокуратури Харківського гарнізону (у період з серпня 2012 - вересня 2014 років - Харківська прокуратура з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері), з 22.10.2018 року по 28.01.2020 року на посаді прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону (м. Рубіжне Луганської обл.) у складі військової прокуратури об`єднаних сил.

Наказом Міністра оборони України №4 від 04.01.2020 року позивача звільнено з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) (а.с. 26).

Наказом виконувача обов`язки військового прокурора об`єднаних сил №67к від 22.01.2020 позивача виключено зі списків особового складу, звільнено з військової служби та з посади з 28.01.2020 року (а.с. 27).

Долученими до матеріалів справи документами підтверджено та не заперечується відповідачем по справі, що у період проходження служби надбавка за вислугу років позивачу виплачувалась з урахуванням положень постанови КМУ від 09.12.2015 № 1090 "Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру» встановлено відмінності правового статусу прокурорів військової прокуратури, які проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України, та інших прокурорів, а відтак при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення останнім підлягають застосуванню положення постанов Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 та від 30 серпня 2017 року № 704 як спеціальних, а не постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1090 як загальної.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням військової служби та правовий статус військовослужбовця регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», від 20 грудня 1991 року № 2011- XII (далі - Закон № 2011- XII).

Статтею другою Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаних із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призивом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб сержантського, старшинського і офіцерського складу.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини четвертої статті 27 Закону № 1697-VII військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Військові звання вищого офіцерського складу військовослужбовцям військової прокуратури присвоюються Президентом України, інші військові звання - відповідно до встановленого законодавством порядку проходження військової служби. Посади військових прокурорів та відповідні їм військові звання включаються в переліки військових посад.

Відповідно до частини восьмої статті 81 Закону № 1697-VII грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Частиною четвертою статті 83 Закону № 1697-VII передбачено, що на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

У період з 5 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року надбавка за вислугу років, як складова грошового забезпечення для військовослужбовців була передбачена Постановою КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294)

Пунктом першим Постанови № 1294 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом пункту шостого постанови № 1294 виплата надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу здійснюється в розмірах згідно з додатком 29 у відповідності до якого розмір надбавки, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням.

Відповідно до пункту п`ятого Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою КМУ від від 9 грудня 2015 р. за № 1090 (далі Порядок № 1090) службовцям, іншим працівникам органів прокуратури (крім тих, що визначені у пунктах 3 і 4 цього Порядку) щомісячна надбавка за вислугу років обчислюється у відсотках посадового окладу залежно від періоду проходження служби (стажу роботи), до якого зараховується лише час роботи в органах прокуратури.

Постановою КМУ від 27.12.2018 № 1153 "Про внесення змін до Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, Порядок № 1090 доповнено пунктом 3-1, згідно з яким військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.

Спірним питанням у даній справі є повнота виплати позивачу як прокурору військової прокуратури всіх складових грошового забезпечення за спірний період, яке, за його твердженням, виплачувалося йому не в повному обсязі, а саме: щомісячна надбавка за вислугу років розраховувалась відповідачем виходячи лише із посадового окладу як передбачено Постановою №1090, а не виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, як передбачено Постановою №1294.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що аналіз наведених приписів частини четвертої статті 27, частини четвертої статті 83 Закону № 1697-VII у взаємозв`язку з положеннями статті 2 Закону № 2232-ХІІ, статті 9 Закону № 2011-ХІІ дає змогу дійти висновку, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом № 1697-VII, разом з тим вони проходять військову службу особливого характеру відповідно до Закону № 2232-ХІІ та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

В свою чергу, доводи відповідачів зводяться до наявності колізії між наведеними положеннями частини четвертої статті 27, частини четвертої статті 83 Закону № 1697-VII та частиною восьмої статті 81 цього Закону.

Суть змістовної колізії полягає в тому, що на врегулювання одних правовідносин претендують загальні та спеціальні норми, коли загальна норма регулює правовідносини в цілому, а спеціальна норма встановлює певні особливості порівняно з загальною, або ж спеціальні норми - така колізія виникає коли правовідносини одночасно регулюються двома або більше спеціальними нормами, які є частково загальними, а частково - спеціальними по відношенню одна до одної.

Так, частиною восьмої статті 81 цього Закону передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом. Тобто, наведеною нормою визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури виплачується саме грошове забезпечення.

Разом з тим, відносини в контексті виплати грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах врегульовані цим же законом, а саме частиною четвертою статті 27 та частиною четвертої статті 83.

Тобто, положення частини восьмої статті 81 Закону № 1697-VII підлягають застосуванню у сукупності із частиною четвертою статті 27 та частиною четвертої статті 83 цього Закону, які містять пряму відсилку до спеціального законодавства, яке регулює виплату військовослужбовцям грошового забезпечення як складової гарантованого державою таким особам соціального захисту.

Таким чином, визначення частиною восьмої статті 81 Закону № 1697-VII складу грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах на підставі цього Закону, тобто із визначенням посадового окладу відповідно до прокурорсько-слідчої посади, не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати виплату складових грошове забезпечення, зокрема надбавки за вислугу років, відповідно до положень законодавчих актів про військову службу.

Також, колегія суддів зазначає, що приписами Постанови №1153 розмежовано порядок нарахування надбавки за вислугу років військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах прокуратури та іншим прокурорам. Тобто, лише після її прийняття дія Порядку № 1090 почала поширюватися на прокурорів військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, слідчих органів прокуратури та інших працівників органів прокуратури, водночас пунктом 3-1 цього Порядку визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування та виплата надбавки за вислугу років позивачу як військовослужбовцю, який проходить службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, повинна здійснюватися у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.

Відтак, з 05.01.2016 по 28.02.2018 обчислення надбавки за вислугу років за правилами Порядку №1090 здійснювалося відповідачем безпідставно.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у справі № 640/19556/18 від 30.11.2020.

Таким чином, позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Щодо доводів апеляційних скарг про безпідставний розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, а не в загальному порядку як справи, що не належить до справ незначної складності, колегія суддів зазначає, що дане порушення, на яке звернули увагу скаржники не вплинуло на правильність висновків під час вирішення спору у цій справі та в силу статті 316 КАС України не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року по справі № 520/3821/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі № 520/3821/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 05.10.2021 року