Справа № ЗПП/320/39/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

04 жовтня 2021 року м. Київ №ЗПП/320/39/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Колеснікова І.С., розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви

В С Т А Н О В И В:

Заявником ОСОБА_1 подано до Вишгородського районного суду Київської області заяву про забезпечення позову (до подання позовної заяви) шляхом зупинення дії рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради «Про демонтаж незаконно збудованої вхідної групи по АДРЕСА_1 » від 19.04.2021 та припису №07-11/03 від 22.04.2021 та заборони Виконавчому комітету Вишгородської міської ради, комунальному підприємству Вишгородської міської ради «Благоустрій-Вишгород» та/або іншим особам вчиняти дії щодо виконання рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 19.04.2021 №145 та припису від 22.04.201 №07-11/3.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.07.2021 вказану заяву направлено за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем зазначено, що законодавством України не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо затвердження порядків, положень чи будь-яких інших документів, які регламентують проведення демонтажу встановлених споруд, в зв`язку з чим оскаржуване рішення не узгоджується з принципами державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, визначеними Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Також, позивачем зазначено, що під загрозою перебуває ефективний захист порушених, оспорюваних прав та інтересів заявника, за якими він звернувся до суду, а в разі виконання спірних рішень існує очевидна небезпека заподіяння шкоди власному майну позивача та призведе до значних грошових витрат останнього, оскільки відповідачем на сьогоднішній день можуть бути вжиті заходи щодо демонтажу вчинених позивачем ремонтних робіт. Таким чином, задля відновлення порушених прав заявник буде змушений додатково звернутись до суду за захистом свого порушеного права, звернутись з новим позовом про стягнення майнової та іншої шкоди, спричиненої ухваленням та дією оскаржуваного рішення.

Вирішуючи заяву про забезпечення адміністративного позову, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову (частина перша). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (пункти 1, 2 частини другої).

Частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно частини другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до абзацу першого пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 №2, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: - розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; - наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; - імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; - запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно правової позиція Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні від 15.11.2007 по справі «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Відтак, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про її необґрунтованість, оскільки, сам по собі факт винесення контролюючим органом припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а також прийняття виконавчим комітетом рішення про демонтаж незаконно збудованої вхідної групи не свідчать про можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Так, згідно положень частини першої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Таким чином, реалізація припису, яким заявника зобов`язано усунути допущені правопорушення містобудівного законодавства, можлива лише шляхом звернення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю з позовом до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та після прийняття судом відповідного рішення.

Водночас, оскарження заявником припису від 22.04.2021 №07-11/3 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил у судовому порядку унеможливить примусове його виконання до моменту набрання законної сили судовим рішенням у відповідній справі про перевірку законності цього припису.

Відтак, суд не вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, суд не вбачає очевидних ознак протиправності припису та рішення, які позивач має намір оскаржити до суду.

Таким чином, оскільки позивачем не обґрунтовано наявності підстав для обраного заходу забезпечення позову і суд не вбачає наявності таких підстав із заяви позивача про забезпечення позову, вказана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (до подання позовної заяви) шляхом зупинення дії рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради «Про демонтаж незаконно збудованої вхідної групи по АДРЕСА_1 » від 19.04.2021 та припису №07-11/03 від 22.04.2021 та заборони Виконавчому комітету Вишгородської міської ради, комунальному підприємству Вишгородської міської ради «Благоустрій-Вишгород» та/або іншим особам вчиняти дії щодо виконання рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 19.04.2021 №145 та припису від 22.04.201 №07-11/3, відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, провадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Колеснікова І.С.