Справа № 160/8180/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року Справа № 160/8180/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 22.03.2021 року про звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, згідно пп. г ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Постанови КМУ від 12.06.2013 р. № 412 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу"; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 22.03.2021 року про звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, згідно пп. г ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Постанови КМУ від 12.06.2013 р. № 412 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу".
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 22.03.2021 року він подав рапорт до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами. Підставою для подання рапорту слугувало те, що позивач не перебуває у шлюбі та має на вихованні двох дітей, які проживають з ним без матері. Проте, станом на 28.04.2021 року дію військового контракту ОСОБА_1 з Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України не було припинено, будь-яких повідомлень щодо проведення процедури звільнення не надходило.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Заперечуючи проти позовної заяви та позовних вимог викладених в ній, 29.06.2021 року представником Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. У відзиві відповідачем зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 16.03.2021 №62 позивача було призначено на посаду начальника інженерної служби родів військ і служб з 16.03.2021 року. 22.03.2021 року до командира частини надійшов рапорт позивача з проханням клопотати перед вищим командуванням про звільнення із військової служби позивача у зв`язку із сімейними обставинами. До рапорту було надано підтверджуючі документи. Даний рапорт було розглянуто командиром частини та поставлено завдання посадовим особам частини - першому заступник командира частини - начальнику штабу, заступнику командира частини по роботі з особовим складом, начальнику відділення кадрів та начальнику юридичної служби - розглянути даний рапорт та відповідно до чинного законодавства подати пропозиції за результатом його розгляду. Серед підтверджуючих документів також була наявна копія рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.03.2021 року в справі №398/416/21. На час подання рапорту позивачем 22.03.2021року зазначене рішення суду не вступило в законну силу. Дане рішення суду вступило в силу тільки 12.04.2021 року. Факт набрання рішенням законної сили мав велике значення, оскільки до того часу були відсутні правові підстави для позитивного розгляду рапорту та звільнення у подальшому позивача. Враховуючи зазначене, начальником юридичної служби полку, за результатами розгляду рапорту позивача було накладено візу з пропозицією про розгляд рапорту позивача на атестаційній комісії частини тільки після набранням рішення законної сили. Іншими посадовими особами частини - першим заступником командира частини - начальником штабу, заступником командира частини по роботі з особовим складом та начальником відділення кадрів було підтримано дану правову позицію та з її урахуванням, вирішено направити позивача на атестаційну комісію частини для розгляду отриманого рапорту та подання пропозицій командиру частини щодо подальшого проходження служби позивачем. Також, про необхідність набрання рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.03.2021 року законної сили було повідомлено позивачу. Відповідно до наказу командира частини (по стройовій частині) від 07.04.2021 року №85 та на підставі рапорту позивача - йому було надано щорічну основну відпустку за 2021 рік тривалістю 17 календарних днів з 14.04.2021 по 30.04.2021, з виїздом до м. Олександрія Кіровоградської області. Відповідно до наказу командира частини (по стройовій частині) від 05.05.2021 №111 позивач прибув із щорічної основної відпустки за 2021 рік та приступив до виконання службових обов`язків. Одразу після цього, на черговій атестаційній комісії, яка проводилась після прибуття військовослужбовця із щорічної основної, а саме 14.05.2021 рапорт позивача було комісійно розглянуто та заслухано самого позивача, обговорено із ним можливість подальшого проходження військової служби частині, можливі варіанти при яких позивач міг би продовжувати службу, та за результатами даної атестаційної комісії пропоновано командиру частині клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової службі позивача у зв`язку із сімейними обставинами, на що командиром частини дані пропозиції було розглянуто та погоджено. Також 11.05.2021 року на адресу частини надійшов адвокатський запит представника позивача від 28.04.2021 року, в якому представник позивача серед іншого, звинувачував відповідача у затягуванні розгляду рапорту позивача щодо звільнення з військової служби. Даний адвокатський запит був розглянутий в повному обсязі, та за результатами розгляду якого 14.05.2021 було надано відповідь (вих. №6/36/33-519), в якій повідомлено, що у зв`язку із перебуванням позивача у щорічній основній відпустці у квітні-травні місяці 2021 року не було можливості розглянути рапорт військовослужбовця на атестаційній комісії частини у коротший термін, відповідно питання щодо його звільнення, було розглянуто 14.05.2021 року на атестаційній комісії частини - першій черговій атестаційній комісії, яка проводилась після прибуття військовослужбовця із щорічної основної відпустки. Таким чином відсутні підстави вважати, що розгляд рапорту позивача був затягнутий. Також позивача повідомлено про рішення атестаційної комісії частини від 14.05.2021 щодо клопотання про звільнення позивача. Відповідно до наказу командира частини (по стройовій частині) від 21.05.2021 року №129 та на підставі рапорту позивача, його було увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням з 20.05.2021. Відповідно до наказу командира частини (по стройовій частині) від 31.05.2021 року 136 позивач прибув після одужання та приступив до виконання службових обов`язків з 29.05.2021 року. 01.06.2021 року відповідачем було сформовано та зібрано необхідні документи та надіслано до Центрального територіального управління Національної гвардії України матеріали клопотання про звільнення з військової служби позивача у запас ЗСУ за пп. ґ - у зв`язку із сімейними обставинами або іншими поважними причинами, оскільки військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу (вихідний №6/36/22-598). Таким чином, військовою частиною, як суб`єктом владних повноважень, в межах своїх повноважень, вчасно та в повному обсязі було здійснено всі необхідні, визначені законодавством заходи щодо розгляду рапорту, прийняття законного рішення та клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення позивача з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами.
30.06.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій підтримано позицію викладену в позовній заяві.
08.07.2021 року відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в яких останній підтримав позицію висловлену у відзиві та просив відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.03.2021 року ОСОБА_1 подано рапорт Командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення у зв`язку із сімейними обставинами.
До рапорту надано: копію рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про розірвання шлюбу від 10.03.2021 року справа № 398/416/21; довідка про склад сім`ї та місце проживання ОСОБА_1 ; довідка про склад сім`ї та місце проживання ОСОБА_2 ; нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 22.01.2021 року № 53; Довідка про навчання в НВК "ЗНЗ І-ІІІ ступенів № 19-ДНЗ Лісова казка" м. Олександрії Кіровоградської області ОСОБА_3 ; Довідка про навчання в Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 20 "Ромашка" м. Олександрії Кіровоградської області ОСОБА_4 .
У зв`язку з неотриманням жодного рішення за результатом розгляду рапорту позивача про звільнення, чи будь-яких повідомлень щодо проведення процедури звільнення, позивач звернувся з даним позовом до суду оскаржуючи бездіяльність відповідача.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується наступним.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальне правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
1) у мирний час: а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; ґ) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України; д) через службову невідповідність; е) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; є) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку; ж) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; и) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; і) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі; ї) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади; й) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади"; к) у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; л) у зв`язку з припиненням громадянства України; м) як такі, що не пройшли встановлений випробувальний строк, визначений частиною першою статті 21-2 цього Закону; н) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про визнання активів військовослужбовця чи активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;
2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років; виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю, яка має будь-які види порушень функцій організму III-IV ступеня їх вираження та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II-III ступеня їх вираження відповідно до критеріїв встановлення інвалідності дітям, затверджених Кабінетом Міністрів України, або дитини з інвалідністю, яка має функціональні порушення в організмі та обмеження життєдіяльності, які відповідають критеріям для встановлення I чи II групи інвалідності для повнолітньої особи згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю підгрупи А віком до 18 років; д) через службову невідповідність; е) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; є) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку; ж) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;
з) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; и) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі; і) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади"; ї) як такі, що не пройшли встановлений випробувальний строк, визначений частиною першою статті 21-2 цього Закону; й) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду. Звільнення з військової служби військовослужбовців, які набули право на звільнення зі служби за цією підставою (за бажанням військовослужбовців), здійснюється у строки, визначені центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, але не пізніше трьох місяців з дня набуття такого права, а тих, хто на час набуття права на звільнення зі служби виконують завдання в інтересах оборони України під час дії особливого періоду, беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України, - протягом трьох місяців з дня завершення виконання таких завдань; к) які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду. Звільнення з військової служби військовослужбовців, які набули право на звільнення зі служби за цією підставою (за бажанням військовослужбовців), здійснюється у строки, визначені в абзаці другому підпункту "й" цього пункту цієї частини; л) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про визнання активів військовослужбовця чи активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку; в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.
Частина 7 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлює, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Відповідно до ст. 3 Указу Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 дія Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та статті 2 цього Указу поширюється на військовослужбовців Національної гвардії України.
Пунктом 34 Положення, визначено, що контракт припиняється (розривається): у день закінчення строку контракту; у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший; у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України); у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти; у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим; у день видачі свідоцтва про смерть військовослужбовця на підставі проведеної генетичної експертизи, якщо військовослужбовця не було визнано судом безвісно відсутнім чи оголошено померлим.
Пунктом 35 Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й" та "л" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Пунктом 233 Положення, передбачено що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
З військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.
Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України (п. 236 Положення).
Зазначене також підтверджується нормами Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція), яка визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення.
Бесіда проводиться перед направленням документів на звільнення військовослужбовця. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці кадрових, юридичних, фінансових органів тощо.
Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для військового комісаріату стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та військовий комісаріат для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань.
У разі коли під час бесіди виникли питання, які не можуть бути вирішені на місці, на адресу відповідної посадової особи чи органу військового управління надсилається запит з необхідними матеріалами і довідками.
Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди. Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця (п. 12.7 Інструкції № 170).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано 22.03.2021 року рапорт Командиру Військової частини НОМЕР_1 з проханням надати клопотання перед вищим командуванням про звільнення позивача у зв`язку із сімейними обставинами, згідно пп.г» п.2 ч.5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Постанови КМУ від 12.06.2013 року №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу».
Разом із рапортом від 22.03.2021 року позивачем надано докази наявності підстав для розірвання контракту. А саме: копію рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про розірвання шлюбу від 10.03.2021 року справа № 398/416/21; довідка про склад сім`ї та місце проживання ОСОБА_1 ; довідка про склад сім`ї та місце проживання ОСОБА_2 ; нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 22.01.2021 року № 53; Довідка про навчання в НВК "ЗНЗ І-ІІІ ступенів № 19-ДНЗ Лісова казка" м. Олександрії Кіровоградської області ОСОБА_3 ; Довідка про навчання в Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 20 "Ромашка" м. Олександрії Кіровоградської області ОСОБА_4 .
При цьому судом встановлено, що 14.05.2021 року було проведене засідання атестаційної комісії військової частини НОМЕР_1 ЦОТО Національної гвардії України на якому було розглянуто питання про звільнення з військової служби в запас ЗСУ за пп.»г» (у зв`язку з сімейними обставинами або іншими поважними причинами (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) п.2 ч.5 ст. 26 начальника інженерної служби майора ОСОБА_1 .
За результатом розгляду даного питання атестаційною комісією було вирішено клопотати про звільнення з військової служби в запас ЗСУ за пп.»г» (у зв`язку з сімейними обставинами або іншими поважними причинами (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) п.2 ч.5 ст. 26.
Рішенням командира частини підполковника ОСОБА_5 , рішення атестаційної комісії було затверджено.

01.06.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на ім`я начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України було надіслано матеріали та клопотання про звільнення з військової служби майора ОСОБА_1 .

Отже, на час звернення позивача до адміністративного суду з даною позовною заявою, військовою частиною НОМЕР_1 було на атестаційній комісії розглянуто питання щодо звільнення позивача, ініційоване його рапортом від 22.03.2021 року, та ухвалено рішення про надання клопотання про його звільнення, а 01.06.2021 року клопотання та матеріали було направлено для вирішення питання про звільнення до Центрального територіального управління Національної гвардії України.

Враховуючи встановлені обставини справи суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 22.03.2021 року про звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, згідно пп. г ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Постанови КМУ від 12.06.2013 р. № 412 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу" та щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 22.03.2021 року про звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, згідно пп. г ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та Постанови КМУ від 12.06.2013 р. № 412 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу".

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача коштів у сумі 30 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві шкоду, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача, відповідно до якої заподіяно шкоду.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протиправною бездіяльністю відповідача як суб`єкта владних повноважень йому завдано моральну шкоду, яка виражається у моральних душевних стражданнях, що безпосередньо пов`язані з порушенням звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 30 000, 00 грн., яку має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт допущення протиправної бездіяльності, факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 30 000, 00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За викладених обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська