Справа № 620/4466/20
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 жовтня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/4466/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Грищенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України клопотання представника ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

21.09.2021 представник ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням та просить накласти на керівника Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Клопотання мотивоване тим, на даний час рішення суду відповідачем не виконано, як і не подано звіт про його виконання. Наведене, на думку представника позивача, є підставою для застосування до керівника Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради санкції, передбаченої статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 22.09.2021 клопотання призначено до розгляду по суті.

Заявник у судове засідання не прибув.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, у задоволенні клопотання просив відмовити, подав заперечення на заяву, у якому зазначив, що директором Департаменту було вжито конкретні заходи з метою виконання рішення суду у справі №620/4466/20. Фактична невиплата нарахованих позивачу коштів зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Департамент, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Таким чином, за умови дотримання Департаментом встановленого порядку, вважає. що рішення щодо накладення штрафу на керівника Департаменту є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Судове засідання просить проводити без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання має бути відмовлено, враховуючи таке.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 у справі №620/4466/20, яке набрало законної сили 24.03.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та, в тому числі, зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити йому недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги (а.с. 42-44).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 Департаменту встановлено строк для подання звіту про виконання рішення суду - у 60-денний строк з дати отримання ухвали. Копія ухвали отримана відповідачем 28.07.2021 (а.с. 82-84).

17.09.2021 на адресу Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов звіт Департаменту про виконання рішення суду, який ухвалою від 21.09.2021 повернутий відповідачу без розгляду відповідно до статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 88-90).

24.09.2021 (відповідно до відбитку штампу на конверті) Департаментом до Чернігівського окружного адміністративного суду повторно подано звіт про виконання рішення суду, у якому повідомлено, що відповідачем підготовлено та надано до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації інформацію щодо потреби в бюджетних асигнуваннях для забезпечення грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішень на користь, у тому числі позивача, за бюджетною програмою за КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду». За наведених обставин, відповідачем рішення суду буде виконане в повному обсязі в порядку черговості, визначеної у відповідності до Постанови №902 (а.с. ).

Суд, розглянувши поданий відповідачем звіт про виконання рішення та клопотання представника ОСОБА_1 , зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

В постанові від 03 квітня 2019 року у справі №820/4261/18 Верховний Суд встановив необхідність існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору мають дослідити характер правовідносин, що виникли між сторонами та звертати увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення. Порушенням норм процесуального права є незастосування спеціальних правових норм, передбачених у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо наявності правових підстав для накладення штрафу на начальника Департаменту за невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/4466/20, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Положенням про департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, затвердженим рішенням Чернігівської міської ради від 24 грудня 2020 року №3/VIIІ-18, передбачено, що з питань здійснення делегованих повноважень органами державної виконавчої влади у сфері соціального захисту населення Департамент підзвітний Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до звіту, поданого відповідачем у встановлений судом строк, з метою виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 Департаментом надіслано до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації інформацію щодо потреби в бюджетних асигнуваннях для забезпечення грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішень на користь стягувача за бюджетною програмою КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду». Сума коштів, які підлягають виплаті станом на 01.09.2021 склала 8989,6 тис. грн. (включно 9464,00 грн. на виконання рішення суду у справі №620/4466/20). Державним бюджетом не передбачені кошти для виплати недоплачених у 2020 році сум разової грошової допомоги до 5 травня за рішеннями судів, тому Департамент як розпорядник коштів нижчого рівня, що діє в межах наданих йому бюджетних асигнувань, не може провести їх виплату.

Суд зазначає, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, суд не встановив наявності таких підстав.

Крім того, відповідно до інформації Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, викладеної у листі від 04.10.2021 №1406/4028, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 виконано в повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд робить висновок про безпідставність застосування до начальника Департаменту штрафу за несвоєчасне виконання судового рішення.

Керуючись статтями 241-243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Прийняти звіт Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 у справі №620/4466/20.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 04.10.2021.

Суддя С.В. Бородавкіна