Справа № 520/13320/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

01 жовтня 2021 р. справа № 520/13320/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії ,-

встановив:
Позивач, ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльність відповідача () щодо невидачі позивачу акту за формою Н-1* разом з актом розслідування нещасного випадку Н-5* та зобов`язання відповідача () видати позивачу акт за формою Н-1* разом з актом розслідування нещасного випадку Н-5*; 2) визнання протиправною бездіяльність відповідача () щодо не направлення на вимогу розпорядника бюджетних коштів висновку службового розслідування та зобов`язання відповідача (), як володільця та розпорядника матеріалами службового розслідування направити розпоряднику бюджетних коштів висновок службового розслідування.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо у зоні проведення антитерористичної операції та Операції Об`єднаних Сил. Під час виконання своїх функціональних обов`язків отримав травмування, наслідки якого призвели до визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Проте, на думку позивача, відповідачем безпідставно не направлено на вимогу розпорядника бюджетних коштів висновку службового розслідування та не видано позивачу акту за формою Н-1* разом з актом розслідування нещасного випадку Н-5*.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Військова частина), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що твердження позивача про перебування позивача у листопаді 2018 року в місцях дислокації штабу Бригадної групи Військової частини у зоні антитерористичної операції та Операції Об`єднаних Сил та отримання ним травмування не відповідають дійсності, жодних повідомлень про отримання травми позивачем не надходило.

Період відпустки з 29.06.2021р. по 16.07.2021р. зумовив розгляд справи по суті 01.10.2021р.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 05.12.2017 року по 21.10.2018 року на посаді інспектора (з безпеки дорожнього руху); у період з 22.10.2018 року по 29.08.2019 та з 30.08.2019 року по 05.11.2020 року на посаді старшого інспектора (з безпеки дорожнього руху), що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 та військового квитку серії НОМЕР_3 .

Заявник має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 03.05.218р.

05.11.2020 року із заявником припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення за станом здоров`я, що підтверджується витягом з наказу від 05.11.2020р. №224.

У період з 05.01.2018р. по 07.03.2018р. заявник брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо у зоні проведення антитерористичної операції та Операції Об`єднаних Сил, згідно відомостей наказу від 05.11.2020р. №224.

У період з 05.01.2018р. по 07.03.2018р. заявник брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях м. Часів Яр, Донецької області, що підтверджується довідкою від 02.09.2021р. №187 (виданої у результаті виявленої помилки у періоді участі у здійсненні заходів (з 03.04.2018р. по 08.08.2018р. та з 03.10.2018р. по 07.12.2018р.), вказаному в довідці від 14.07.2020р. №473).

28.07.2020 року на підставі комплексного медичного обстеження госпітальною військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України в Харківській області» здійснено медичний огляд заявника та діагностовано: гіпертонічну хворобу ІІІ стадії І ступеню СН 0ст. Ризик дуже великий. Відновлювальний період ішемічного інсульту у кіркових гілках лівої середньої мозкової артерії. А також, остеохондроз, множинні грижі дисків, стенозу хребетного каналу на поперековому рівні з незначними порушеннями функцій хребта, застаріле пошкодження лівого колінного суглобу.

Постановою ВЛК визнано заявника непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується Свідоцтвом про хворобу № 131 від 28 липня 2020 року, та зазначено, що Захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

Вказані обставини стали підставою для припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

16.12.2020р. Обласною медико-соціальною експертною комісією №3 за наслідками обстеження за дослідження медичних висновків заявнику було встановлено 50% відсотків втрати працездатності та була видана довідка серія 12 ААА №037537 від 16.12.2020 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

30 грудня 2020 року Управлінням соціального захисту населення Зміївської РДА заявнику було видано посвідчення інваліда 3 групи серія НОМЕР_5 від 30.12.2020р.

17.12.2020 року заявником подано до Військової частини заяву про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 25.12.2013 року №975.

Листом від 05.01.2021 року №40/17/32-25/Т-119 заявника повідомлено, що заява разом із додатками надана на розгляд та затвердження до Східного територіального управління Національної гвардії України.

Листом від 16.03.2021 року №40/17/32-944 заявника повідомлено про те, що заява разом із додатками зі Східного територіального управління Національної гвардії України повернута на доопрацювання з проханням долучити підтверджуючі документи при виплаті державного особистою страхування у розмірі 20% витрати працездатності від 05.12.2005 року, тобто 1700,00 грн.

Заявник листом повідомив Військову частину НОМЕР_1 , що у додатках до заяви віл 17.12.2020 року ним була долучена відповідна довідка, що підтверджується змістом пункту 6 додатків до заяви, що не заперечується відповідачем.

Листом від 07.04.2021 року №40/17/32-1329 заявника повідомлено про те, що його заява разом із додатками надана на розгляд та затвердження до Східного територіального управління Національної гвардії України.

Листом від 07.06.2021 року №40/17/32-2038 заявника повідомлено про те, що його заява разом із додатками зі Східного територіального управління Національної гвардії України повернута на доопрацювання.

15.06.2021 року представник заявника звернувся до командування військової частини з проханням роз`яснити підстави повернення заяви позивача разом із додатками.

Листом від 08.07.2021 року №40/17/33-2459 командир військової частини повідомив заявника про те, що його заява разом із додатками зі Східного територіального управління Національної гвардії України повернута на доопрацювання з зазначенням підстави повернення, зокрема, відсутність серед матеріалів справи висновку службового розслідування щодо травмування заявника в листопаді 2018 року

Не погодившись з правомірністю оскаржуваного волевиявлення владного суб`єкта, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті і перевіряючи відповідність закону оскарженого рішення владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Спірні відносини, зокрема, врегульовані Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженим наказом МВС України від 27.12.2002р. №1346 (далі Порядок).

Цей Порядок розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Дія цього Порядку поширюється на з`єднання та військові частини Національної гвардії України, органи і підрозділи внутрішніх справ, навчальні заклади системи МВС України (далі - підрозділи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Порядку розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Згідно з п. 2.2. Порядку за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Розділом 3 Порядку передбачений порядок повідомлення про нещасні випадки (у тому числі поранення), їх розслідування та ведення обліку.

Так, відповідно до п. 3.1. Порядку про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.

Керівник (посадова особа), у свою чергу, зобов`язаний: терміново організувати надання медичної допомоги потерпілому, а в разі потреби доставити його до лікувально-профілактичного закладу; повідомити про те, що сталося, керівника підрозділу, службу охорони праці УМЗ, ВМЗ ГУМВС, УМВС. Якщо потерпілий є працівником іншого підрозділу, повідомити керівника цього підрозділу, у разі нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався внаслідок пожежі, - місцеві органи державної пожежної охорони, а при гострому професійному захворюванні (отруєнні) - відповідну санітарну епідеміологічну станцію (далі - СЕС) системи МВС України; зберегти до прибуття комісії з розслідування обстановку в тому стані, у якому вона була на момент події (якщо це не загрожує життю і здоров`ю інших працівників), а також ужити заходів до недопущення подібних випадків.

У разі нещасного випадку (у тому числі поранення) з працівником головного управління, самостійного управління, департаменту чи відділу центрального апарату МВС, підрозділу прямого підпорядкування МВС України, розташованого в м. Києві, керівник зобов`язаний повідомити про це відділ державного нагляду за охороною праці Департаменту матеріального забезпечення МВС (п. 3.2. Порядку).

Лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою (п. 3.4. Порядку).

Відповідно до п. 3.5. Порядку керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС.

Згідно з п. 3.8. Порядку комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

За твердженням заявника у листопаді 2018 року перебуваючи в місцях дислокації штабу Бригадної групи Військової частини НОМЕР_1 у зоні проведення антитерормстичної операції та Операції Об`єднаних Сил за наказом командування бригадної групи виконував свої функціональні обов`язки - здійснював огляд бронетехнікн, але через мокрі від дощу броневі листи корпусу бойової машини не втримався, послизнувся та упав на спину. Через рік після вказаної травми його почали турбувати болі в попереку та лівій нозі, які посилювались при фізичному навантаженні. У зв`язку з чим, починаючи з 27.11.2019 року заявник проходив низьку стаціонарних лікувань та обстежень у медичних закладах, основним захворюванням у заявника визнано гіпертонічна хвороба ІІІ стадії І ступеню СН 0ст., що підтверджується відомостями свідоцтва про хворобу та виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вказаного.

Водночас, дослідивши зміст Свідоцтва про хворобу №131 від 28.07.2020 року (п. 7 стор. 1) та Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №106 від 16.02.2021 року (п.7 стор. 2), в якості доказів на які посилається заявник в обґрунтування отримання у листопаді 2018 року травми, судом встановлено, що відомості про отримання травми у листопаді 2018 року записані лише зі слів заявника.

Більш того, у Виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №106 від 16.02.2021 року зазначено, що заявник вважає себе хворим з 2018р., коли з`явилися скарги на біль у області шийного та поперековому відділів хребта, пов`язує з використанням бронежилету.

Крім того, суд відзначає, що будь-які медичні довідки підтверджують факт звернення особи за медичною допомогою та наявність скарг на стан здоров`я.

У позовній заяві заявник також зазначив, що падіння з бойової машини на спину не становило підстав для розвитку його профільного захворювання.

Окрім того, щодо посилання заявника на участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях м. Часів Яр, Донецької області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, у період з 03.04.2018р. по 08.08.2018р. та з 03.10.2018р. по 07.12.2018р., то згідно з довідкою від 02.09.2021р. №188 у вказаному періоді та місці брав участь ОСОБА_2 , тобто інша особа, а не заявник.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що Військовою частиною у результаті виявленої помилки у довідці від 14.07.2020р. №473 видано іншу довідку №187 від 02.09.2021р. за період з 05.01.2018р. по 07.03.2018р. стосовно заявника - ОСОБА_1 , щодо прийняття ним участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях у м. Часів Яр, Донецької області.

Доказів перебування заявника у листопаді 2018 року у зоні проведення ООС до матеріалів справи не надано.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що під час знаходження у відрядженні в зоні проведення ООС з 05.01.2018р. по 07.03.2018р. до Військової частини повідомлень про травмування прапорщика ОСОБА_1 не надходило.

Рапорту щодо втрати працездатності у зв`язку з травмуванням заявник не надавав.

До служби охорони праці Військової частини з приводу травмування у відрядженні в зоні проведення ООС заявник не звертався.

Повідомлень від лікувально-профілактичних закладів системи МВС про отримання травми заявником у листопаді 2018 року, в період, коли зі слів заявника відбулось його травмування, до Військової частини не надходило.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та вказане заявником не спростовано.

Крім того, матеріали справи не містять доказів складання відносно заявника акту за формою Н-1* разом з актом розслідування нещасного випадку Н-5*.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю будь-яких повідомлень чи підтверджуючих документів стосовно отримання травми (настання нещасного випадку) та складання акту за формою Н-1* разом з актом розслідування нещасного випадку Н-5* відносно заявника, у владного суб`єкта відсутні будь-які підстави для проведення відповідного розслідування нещасного випадку, а також видачі заявнику акту за формою Н-1* разом з актом розслідування нещасного випадку Н-5* (за відсутності його складання).

Щодо вимог про направлення на вимогу розпорядника бюджетних коштів висновку службового розслідування, суд звертає увагу на наступне.

Дослідивши зміст листа від 08.07.2021р. №40/17/33-2459 з питання повернення матеріалів для оформлення виплати одноразової грошової допомоги на доопрацювання, судом встановлено, що підставою для повернення вказаних документів стало те, що згідно з наданою Головним управлінням Національної гвардії України інформацією ОСОБА_1 не було подано документів по травмуванню в 2018р., а саме щодо падіння на спину з бронетехніки в листопаді 2018р., з чим, зі слів постраждалого, пов`язані болі в спині, які турбують останнього з 2018р., тобто ОСОБА_1 не подано документів по травмуванню, яке сталося не під час вчинення військовослужбовцем злочину чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження (згідно з Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженим наказом МВС України від 27.12.2002р. №1346), а не надання владним суб`єктом такого висновку службового розслідування (на чому помилково наполягає заявник).

Крім того, матеріали справи не містять доказів складання будь-якого висновку службового розслідування відносно заявника.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та вказане заявником не спростовано.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Із кореспонденції частин 1 і 2 ст.77 КАС України та приписів ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позивачем належними доказами у розумінні ст.73-76 КАС України не доведено в діяннях суб`єкта владних відносин ознак протиправності з приводу не проведеного спеціального розслідування нещасного випадку відносно заявника.

Відсутність протиправних ознак в діяннях суб`єкта владних відносин зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції (рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував юридичні механізми з`ясування об`єктивної істини.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст. 139 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
вирішив:
Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева