Справа № 640/4957/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року м. Київ № 640/4957/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації
пропро визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та просить суд:

- визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 11.02.2021 №10138-417/08 щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю 2 групи;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення особи з інвалідністю 2 групи встановленого законодавством зразка.

Мотивуючи позовні вимоги позивач, серед іншого зазначає, що у неї наявні всі підстави передбачені пунктом 9 частини 2 статтею 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для отримання посвідчення інваліда війни, а відповідні документи були подані відповідачу.

Представником відповідача відзиву на позовну заяву не подано, заяв та клопотань до суду не надходило, причини не подання відзиву на позовну заяву суду не відомі.

Згідно із частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги наведене суд вирішує спір по суті за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд звертає увагу на наступне.

Згідно посвідчення від 18.01.2002 серія НОМЕР_1 (Категорія 1) ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та відповідно до вкладки № НОМЕР_2 до наведеного посвідчення є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

03.02.2021 позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою (вх. від 08.02.2021 №10138/К-262), у якій просила встановити їй статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

Листом від 11.02.2021 №10138-417/08 відповідач повідомив заявника, що ксерокопія довідки МСЕК про інвалідність, копія маршрутного листа, ксерокопія довідки фабрики ім. Т.Г.Шевченка від 20.11.1990 №80 не підтверджують факт участі в роботах по ліквідації аварії на ЧАЕС у складі Цивільної оборони, так як відсутні відомості про залучення ОСОБА_1 до робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС невоєнізованих формувань Цивільної оборони підприємства, на якому ОСОБА_1 працювала у 1986 році. Також, у наведеному листі вказано, що правовий статус ОСОБА_1 визначено, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Статтею 1 Закону №3551-XII визначено, що він спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

В свою чергу, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII).

Згідно статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи наведені положення суд приходить до висновку, що умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджено довідкою МСЕК від 20.11.2011 №022305.

На підтвердження свого права на отримання статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення позивачем, окрім вказаних вище документів, надано до суду Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони і норми оснащення (табелізації) матеріально-технічними засобами, довідку від 20.11.1990 №80, у відповідності до якої ОСОБА_1 з 15.05.1986 по 17.05.1986, 21.05.1986 приймала участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-кілометровій зоні та має право на відповідні пільги.

Також позивачем надано маршрутний лист, експертний висновок від 17.09.1993 №2130.

Проаналізувавши надані документи, суд звертає увагу на те, що останні належним чином підтверджують статус ОСОБА_1 як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах, що, в свою чергу, не заперечується відповідачем.

В той же час, Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03. 1976 року №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Виробничо-торговим об`єднанням художніх промислів Фабрика ім. Т.Г.Шевченка на посаді вишивальниці.

Разом з цим, надані ОСОБА_1 документи не дають суду можливість дійти до висновку про залучення позивача до складу Цивільної оборони під час виконання робіт по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Посилання позивача у позовній заяві на те, що вона була залучена до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі Цивільної оборони на підставі розпоряджень начальника Цивільної оборони Київської області не підтверджені належним чином, такі розпорядження, які б вказували на залучення Виробничо-торгового об`єднання художніх промислів Фабрика ім. Т.Г.Шевченка до складу Цивільної оборони в матеріалах справи відсутні.

Інших доказів (документального підтвердження) своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачем до суду не надано.

Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини 1 статті 9 Закону № 796-ХІІ).

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 07.06.2018 у справі №377/797/17, від 21.08.2018 у справі №279/2285/16-а, від 15.05.2019 у справі №816/851/18, від 18.09.2019 у справі №674/450/17, від 19.09.2019 у справі №756/8323/16-а, від 20.12.2019 у справі №315/594/15-а (2-а/315/29/15), від 27.04.2020 року у справі №826/15761/17.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги те, що подані позивачем документи не підтверджують її участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поширення на позивача дії пункту 9 статті 7 Закону №3551-XII.

Разом з тим, суд вважає за необхідне наголосити, що підставою для відмови у задоволенні даного адміністративного позову є відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Відтак, у разі зібрання додаткових доказів, ОСОБА_1 не позбавлена права повторно звернутись до органу праці та соціального захисту населення із заявою про визнання за нею статусу інваліда війни.

Додаткового суд вказує, що посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №640/19313/19 не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог, оскільки, по-перше, висновки апеляційного суду в розумінні процесуального закону не є обов`язковими для врахування судом першої інстанції при прийнятті ним рішення, а по-друге, обставини у наведеній адміністративній справі не є ідентичними даній справі, з огляду на те, що в ній позивачем надано безпосередньо належні та достатні докази залучення його до складу Цивільної оборони, у той час коли, ОСОБА_1 таких документів до суду не надано.

Таким чином, враховуючи наведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 73, 77-78, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (02121, м. Київ, Харківське шосе, б. 176-Г, ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева