Справа № 120/7526/21-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 жовтня 2021 р. Справа № 120/7526/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - Погребищенська міська рада, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :10:000:0339, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області;

- зобов`язати розглянути заяву та подані документи та за результатами її розгляду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :10:000:0339 на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області;

- визнати протиправним та скасування рішення 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради від 18.05.2021 №74-9-8/660 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок" в частині земельної ділянки площею 2,0 га за кадастровим номером :10:000:0339, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 02.02.2021 позивач звернувся до відповідача з клопотанням, у якому просив затвердити проект землеустрою щодо відведення у його власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :10:000:0339на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Однак станом на дату подання позовної заяви відповідач вказаного клопотання не розглянув. Натомість на 9 сесії 8 скликання відповідачем прийнято рішення від 18.05.2021 №74-9-8/660 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок", яким старості Очеретнянського старостинецького округу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення (для сінокосіння та випасу худоби), в тому числі бажаної для позивача земельної ділянки за кадастровим номером :10:000:0339.

На думку позивача, у такий спосіб відповідач намагається уникнути розгляду питання щодо затвердження поданого ним проекту землеустрою та передачі спірної земельної ділянки у його власність, що і слугувало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 14.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

Ухвалою суду від 21.07.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення позову. Зазначає, що Погребищенська міська рада розглянула заяву позивача у встановлений законом строк та протиправної бездіяльності не допускала, що чітко зафіксовано у протоколі сесії.

Крім того, відповідач звертає увагу, що бажана для позивача земельна ділянка належить до громадських пасовищ, а тому не може надаватись у власність громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Також відповідач вважає, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосується цивільного права та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Насамкінець відповідач зазначає, що позовну заяву від імені позивача підписав адвокат, повноваження якого не підтверджуються оформленим належним чином ордером про надання правової допомоги. Відтак, позов подано особою без підтвердженого права на його підписання, що має наслідком залишення позовної заяви без розгляду.

05.08.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача зазначає, що під час розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою Погребищенська міська рада не дотрималася вимог закону, оскільки не прийняла рішення за наслідками його розгляду. Крім того, представник позивача звертає увагу, що бажана для його довірителя земельна ділянка будь-яким третім особам не передана і в позивача також ще не виникло право власності на неї. Водночас це виключає наявність спору про цивільне право.

Щодо цільового призначення земельної ділянки як пасовища, то представник позивача просить врахувати, що зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. Тому, з огляду на те, що позивач подав на розгляд Погребищенської міської ради проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною цільового призначення, у відповідача немає перешкод для прийняття рішення щодо затвердження проекту.

Також представник позивача зазначає, що до позовної заяви було додано оформлений належним чином ордер про представництво адвокатом інтересів позивача. Водночас у відзиві не наведено в чому саме полягає невідповідність ордера вимогам чинного законодавства.

11.08.2021 на адресу суду надійшли заперечення, у яких відповідач наголошує на тому, що Погребищенська міська рада не допустила протиправної бездіяльності при розгляді заяви позивача про затвердження проекту землеустрою, тоді як представник позивача в цій частині доводів відзиву не спростував. Крім того, на думку відповідача, представник позивача вийшов за межі позовних вимог, оскільки навів у відповіді на відзив обґрунтування правомірності надання у власність земельних ділянок, які належать до пасовищ за цільовим призначенням, що не є причиною відмови у наданні земельної ділянки у власність позивача.

30.08.2021 від представника позивача надійшли "додаткові пояснення за позовною заявою", а 10.09.2021- заява відповідача про залишення цих пояснень без розгляду як таких, що подані з порушенням вимог закону та є зловживанням процесуальними правами учасника справи.

Вирішуючи питання про можливість прийняття до розгляду додаткових пояснень представника позивача, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Отже, подання стороною додаткових письмових пояснень нормами процесуального права не передбачено.

Винятком є положення ч. 5 ст. 159 КАС України, відповідно до яких суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Тобто додаткові пояснення в адміністративному процесі можуть надаватися стороною лише за ініціативою суду та лише щодо окремого питання.

Водночас вказаних обов`язкових умов представник позивача не дотримався та подав суду додаткові письмові пояснення з власної ініціативи.

Крім того, за своїм змістом такі пояснення є заявою про зміну підстав та предмету позову. Подання цієї заяви може здійснюватися позивачем в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 47 КАС України, якого у даному випадку не дотримано.

Наведене свідчить про неможливість прийняття до розгляду додаткових письмових пояснень представника позивача та їх врахування судом під час ухвалення рішення у цій справі.

Разом з тим суд вважає помилковими доводи відповідача про зловживання стороною позивача процесуальними правами у зв`язку з поданням таких пояснень, оскільки відповідні дії представника позивача не охоплюються складом процесуального порушення, передбаченого ч. 2 ст. 45 КАС України.

Крім того, під час розгляду справи суд відхиляє твердження відповідача, наведені у відзиві на позов, що позовну заяву від імені позивача підписано неуповноваженою особою.

Суд не встановив будь-якої невідповідності вимогам чинного законодавства ордера серії ВН № 182715 від 06.06.2021, наданого адвокатом Путіліним Є.В. на підтвердження його повноважень як представника Вінцковсьго В.І.

Натомість відповідач, заперечуючи дійсність цього ордера, не зазначає, які саме порушення було допущено при його оформленні та як саме вони окремо або у своїй сукупності свідчать про те, що позовну заяву підписано особою, яка не має на це права.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

У лютому 2021 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у його власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, кадастровий номер :10:000:0339, розташованої на території Очеретнянської сільської ради.

11.03.2021 на розгляд 7 сесії Погребищенської міської ради 8 скликання винесений проект рішення ради "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним витягом з протоколу сесії ради.

За результатами голосування, з присутніх 22 депутатів, (із загальної чисельності 27 депутатів) за вказаний проект проголосували "за" - 0 депутати, "проти" - 0, "утримались" - 18, "не голосували" - 4. Рішення не прийнято.

Підсумки голосування відображено у відомості про поіменне голосування від 11.03.2021.

Надалі позивачеві стало відомо, що рішенням 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради від 18.05.2021 №74-9-8/660 за результатами розгляду заяви старости Очеретнянського старостинецького округу Лісніченко С.В. надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення (для сінокосіння і випасання худоби), в тому числі земельна ділянка за кадастровим номером :10:000:0339, яку позивач бажає отримати у власність.

Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не прийняв рішення за результатами розгляду його клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :10:000:0339 на території Очеретнянської сільської ради, і, по-друге, неправомірно прийняв рішення від 18.05.2021 №7549-8/660, чим створив йому перешкоди для завершення процедури приватизації земельної ділянки.

Відтак за захистом своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що підставою виникнення спірних правовідносин, на думку позивача, слугував той факт, що відповідач, розглядаючи заяву позивача, діяв всупереч норм Земельного кодексу України та не здійснив належного розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою. Відсутність належним чином оформленого рішення сесії про затвердження проекту землеустрою чи про відмову в затвердженні, після спливу встановленого законом строку розгляду клопотання особи свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням, наведеним у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визнання предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

По суті позовних вимог суд зазначає, що правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України (далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 7 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частин восьмої-дев`ятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина 10 статті 118 ЗК України).

Згідно зі статтею 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.

Відповідно до частини вісімнадцятої статті 186 ЗК України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

У свою чергу, частиною 1 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У відповідності до ч. 4 ст. 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Згідно ч. 5 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно частини шостої статті 186-1 ЗУ України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до частини десятої статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно частини восьмої статті 186-1 ЗК України, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Таким чином, статтею 186-1 ЗК України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті відповідачем за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.

Відповідно до частини 9 статті 118 ЗК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини 10, 11 статті 118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначені в статті 118 ЗК України органи, приймають одне з відповідних рішень.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що у разі отримання зацікавленою особою погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наступним етапом у процедурі отримання земельної ділянки у власність є затвердження відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Рішення про затвердження проекту землеустрою приймається у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, за результатами розгляду проекту землеустрою уповноважений орган може прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою або про залишення клопотання про передачу земельної ділянки у власність без розгляду.

Згідно статті 12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою, тощо.

Підпунктом 34 пунктом 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних та міських рад вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Виходячи з наведених правових норм, рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою належить до виключних повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, надання земельних ділянок, залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням 60 сесії Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області 7 скликання від 09.10.2020 №680 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 .

Висновком № 28356/88-20 від 16.12.2020 Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області погоджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

02.02.2021 позивач подав до Погребищенської міської ради клопотання щодо затвердження проекту землеустрою.

Це питання 11.03.2021 виносилось на засідання 7 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради, але рішення не було прийнято через відсутність достатньої кількості голосів.

Проект рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою з мотивами відмови на засідання ради не виносився, не обговорювався і рішення ради з цього питання не приймалось.

Таким чином, за наслідками розгляду заяви позивача відповідачем не було прийнято жодного акту ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення.

При цьому, витяг з протоколу 7 сесії Погребищенської міської ради 8 скликання від 11.03.2021, відображає лише результати голосування, мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження, не містить і не відповідає поняттю акту, прийнятого органом місцевого самоврядування.

До того ж, відповідно до протоколу сесії ради від 11.03.2021 проти затвердження позивачу проекту землеустрою не проголосував жоден з присутніх 27 депутатів ради, при цьому, більшість депутатів (18 депутатів) утрималось від голосування.

Разом з тим, відсутність рішення міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою свідчить про її протиправну бездіяльність.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що неможливість прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою фактично свідчить про негативне вирішення даного питання. Розгляд даного питання міг відкладатись, проте мав завершитись прийняттям одного з конкретних рішень. Не вирішення даного питання через відсутність достатньої кількості голосів не є рішенням про відмову в затвердженні проекту землеустрою, оскільки волевиявлення щодо такого рішення депутати ради не висловлювали.

Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові від 30.07.2020 у справі №621/1349/17, у постанові від 09.07.2020 у справі № 454/160/17 .

Суд зауважує, що умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що має місце протиправна бездіяльність щодо неналежного розгляду клопотання позивача.

Разом з тим, суд наголошує, що позивач як особа, що діяла відповідно до закону та вчинила всі необхідні дії, спрямовані на отримання позитивного результату щодо затвердження проекту землеустрою, не повинна нести надмірний тягар наслідків протиправних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Що стосується способу захисту прав позивача в контексті прохальної частини позовної заяви, де позивач просить зобов`язати Погребищенську міську раду розглянути заяву та подані документи та прийняти за результатом їх розгляду рішення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, то суд виходить з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відсутність належним чином оформленого рішення відповідача у формі рішення міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність чи відмови у передачі земельної ділянки у власність, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Разом з тим, питання щодо ефективного способу захисту прав позивача у подібній ситуації в судовій практиці поставало неодноразово.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36- 39).

Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про затвердження проекту землеустрою, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.

В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання.

Разом з тим, оскільки клопотання позивача по суті не було розглянуто, а рішення не прийнято, відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою, якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнати протиправною бездіяльність Погребищенської міської ради щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та зобов`язання Погребищенську міську раду на черговій сесії розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийняти відповідне рішення згідно з статтею 118 Земельного кодексу України з урахуванням висновків суду, висловлених у даному рішенні.

Визначаючись щодо решти заявлених вимог, суд вказує, що позивач також просить суд визнати протиправним та скасувати рішення 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради від 18.05.2021 № 74-9-8/660, яким надано дозвіл старості Очеретнянського старостинецького округу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення (для сінокосіння і випасання худоби), в тому числі земельної ділянки площею 2,0 га за кадастровим номером :10:000:0339.

Разом з тим позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Оскаржуючи вказане рішення, позивач лише зазначає, що його прийняттям відповідач намагається уникнути розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачки та створити перешкоди для завершення нею процесу безоплатної приватизації.

Проте судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і відповідно до вимог ст.242 КАС України повинно бути законним та обґрунтованим.

Крім того, судом встановлено, що рішення 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради від 18.05.2021 № 74-9-8/660 є складовою процедури відведення окремих земель на території Очеретнянської сільської ради з метою створення громадського пасовища за рахунок земель державної (тепер - комунальної) власності сільськогосподарського призначення, яка була розпочата ще у 2016 році.

Зокрема, як видно з наданих відповідачем документів, рішенням Очеретянської сільської ради від 11.01.2016 №37 вирішено клопотати перед Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області про передачу сільській раді земельних ділянок для створення громадських пасовищ орієнтовною площею 213,5000 га.

В подальшому голова Очеретянської сільської ради звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 213,5000 га для створення громадських пасовищ за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташованих на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

За результатами розгляду вказаного клопотання прийнятого наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 05.04.2016 за № 2-3084/15-16 про надання Очеретянській сільській раді відповідного дозволу з метою передачі даних земель в комунальну власність для потреб територіальної громади (створення громадського пасовища).

У зв`язку із запровадженням в Україні реформи децентралізації, яка передбачає, зокрема, об`єднання (укрупнення) територіальних громад, та на виконання вимог Закону України Закону України від 16 квітня 2020 року № 562-IX утворено Погребищенську територіальну громаду з адміністративним центром в м. Погребище (Погребищенська міська рада), до складу якої увійшло село Очеретня.

Рішенням 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради від 18.05.2021 №74-9-8/660 за результатами розгляду заяви старости Очеретнянського старостинецького округу Лісніченко С.В. надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення (для сінокосіння і випасання худоби), в тому числі земельна ділянка за кадастровим номером :10:000:0339, яку позивач бажає отримати у власність.

Таким чином, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, та з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Доводи позивача про те, що оскаржуване рішення є упередженим, недобросовісним та нерозсудливим, і відповідач при його прийнятті не дотримався критеріїв, передбачених частиною другою статті 2 КАС України, в ході розгляду справи не підтвердилися належними та допустимими доказами та спростовані суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення Погребищенської міської ради від 18.05.2021 №74-9-8/660.

При вирішенні справи суд не вдається до оцінки доводів сторін щодо цільового призначення спірної земельної ділянки, оскільки це питання виходить за межі предмету позову та заявлених позовних вимог.

Підсумовуючи, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тому завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у конкретних публічно-правових відносинах.

Водночас статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у своєму рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Що стосується "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у інших законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Тобто, звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 10.06.2021 у справі № 757/12159/17-а та від 29.06.2021 у справі № 1.380.2019.000578.

Відповідно до положень ст. 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності вчиненої ним бездіяльності щодо належного розгляду заяви позивача від 02.02.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідно до положень частини 3 статті 139 КАС України. Інших документально підтверджених судових витрат на дату постановлення рішення судом не встановлено. Відтак питання про їх розподіл не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області, яка полягає у неприйнятті рішення за заявою ОСОБА_1 від 02.02.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :10:000:0339, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

Зобов`язати Погребищенську міську раду Вінницького району Вінницької області на черговій сесії розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :10:000:0339, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області та вирішити питання, щодо якого звернулась заявник, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Погребищенська міська рада (вул. Б. Хмельницького, 77, м. Погребище, Вінницька область, )

Рішення в повному обсязі складено: 04.10.2021 р.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна