Справа № 420/12007/21
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Горбаченка Е.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування наказу від 04.09.2020 року № 361-ос та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини ОСОБА_1 без повного розрахунку;

скасувати наказ командира 1 загону морської охорони від 04.09.2020 року № 361-ос про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 видати наказ про виключення зі списків особового складу на день повного розрахунку, а саме 12.02.2021 року;

зарахувати період з 04.09.2020 року по 12.02.2021 року до загальної вислуги років та виплатити матеріальне та грошове забезпечення за період з 04.09.2020 року по 12.02.2021 року.

Ухвалою від 19.07.2021р. Одеським окружним адміністративним судом вказану позовну заяву було залишено без руху.

29.07.2021 року (вх. № 41177/21) позивачем було надано заяву про поновлення процесуального строку, в обґрунтування якої зазначив, що позивач здійснював захист своїх прав альтернативним способом.

Ухвалою від 04.08.2021 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 . При цьому, на момент звільнення позивача з і служби з ним не було проведено остаточний розрахунок, який було проведено лише 12.02.2021 року. В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою щодо вчинення дій згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак відповідачем було відмовлено у її задоволенні. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що останні діяли у межах наданих їм повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з позовної заяви, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 . При цьому, на момент звільнення позивача з і служби з ним не було проведено остаточний розрахунок, який було проведено лише 12.02.2021 року.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою щодо вчинення дій згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Листом від 01.07.2021 року № 12/К-53, відповідачу повідомлено, що ОСОБА_1 , звільнено з військової служби в запас ЗСУ наказом Голови Державної прикордонної служби України від 07.08.2020 року № 767-ос відповідно до підпункту «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з наданням права носіння військової форми одягу. Наказом від 04.09.2021 року № 361-ос виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При цьому, повідомлено, що реалізація вказаних у зверненні вимог Законодавством України, не передбачена.

Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог статті 2 Закону України «Про Службу зовнішньої розвідки України», правову основу діяльності Служби зовнішньої розвідки України становлять Конституція України, Закон України «Про розвідувальні органи України», цей та інші закони України, видані на їх виконання акти Президента України, інші нормативно-правові акти, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 7-1 Закону України «Про Службу зовнішньої розвідки України», військовослужбовці Служби зовнішньої розвідки України, які вислужили встановлені строки військової служби і звільнені з військової служби у Службі зовнішньої розвідки України, зараховуються у запас Служби зовнішньої розвідки України або Збройних Сил України у порядку, визначеному Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом 7 ч. 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено такий вид військової служби, як військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Відповідно до ч. 4 статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 3 статті 16 Закону України «Про розвідувальні органи України», порядок проходження військової служби та присвоєння військових звань особам, які мають спеціальні звання (класні чини) та направляються (приймаються) для подальшого проходження військової служби й розвідувальних органах України, визначається Президентом України.

Так, підставою для видання оскаржуваного наказу визначено саме закінчення строку дії Контракту.

Відповідно до статей 1-2, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно з ч. 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років, крім випадків, прямо передбачених у законі.

Таким чином, незаконне звільнення позивача з військової служби внаслідок видання протиправного наказу порушує його передбачені у законі права військовослужбовця, що у свою чергу призводить до порушення права позивача на працю, гарантованого ч. 1 статті 43 Конституції України, оскільки позбавляє його можливості заробляти на життя працею, на яку він вільно погодився.

Суд звертає увагу на те, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року по справі № 420/10838/20 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (Одеського загону морської охорони) щодо не проведення з 04.09.2020 року остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільнені з військової служби ОСОБА_1 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 (Одеський загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 2015 по 2018 рік включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 (Одеський загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 (Одеський загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2020 року по 15.12.2020 рік у розмірі 67 183,18 грн. (шістдесят сім тисяч сто вісімдесят три гривні вісімнадцять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 року Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 Одеського загону морської охорони задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року скасовано в частині зобов`язання в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 вересня 2020 року по 15 грудня 2020 року у розмірі 67183,18грн.

Ухвалено у цій частині постанову, якою стягнуто з військової частини НОМЕР_2 Одеського загону морської охорони на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 вересня 2020 року по 15 грудня 2020 року у розмірі 69506 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот шість) 16 коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді.

Згідно з ч. 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років, крім випадків, коли їхня служба припиняється (розривається) у зв`язку із закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням чи у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, за віком, за власним бажанням, за станом здоров`я, через службову невідповідність, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення чи обмеження волі, позбавлення військового звання, позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за корупційне правопорушення або адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, на підставах, визначених частиною другою статті 36 Закону України "Про розвідку", а також через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.

У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що позивач на момент оскарження дій відповідача по справі № 420/10838/20 не оскаржував наказ від 04.09.2020 року № 361-ос, яким було звільнено позивача за закінчення контракту, який є чинним на даний час.

Таким чином, відповідач правомірно відмовив листом від 01.07.2021 року № 12/К-53 у задоволенні вимог звернення позивача щодо вчинення дій, які визначено ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи зазначене, оскільки позивача було звільнено законно, то й підстав для його поновлення відсутні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування наказу від 04.09.2020 року № 361-ос та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 04.10.2021 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.