Справа № 420/10431/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення 292596,22 грн., -

В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення 292596,22 грн.

В обґрунтування адміністративного позову позивач, зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.18 р. № 255 «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування за фактом втрати майна автомобільної служби та під час службового розслідування встановлено, що з рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника автомобільної! служби майора ОСОБА_2 , стало відомо, що під час інвентаризації автомобільної служби було виявлено факт відсутності майна автомобільної служби.

Позивач також вказує, що з пояснювальної заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу майора ОСОБА_3 стало відомо, що прапорщик ОСОБА_1 самоусунувся від своїх посадових обов`язків і не здійснював облік, що призвело до втрати майна і завдання майнової шкоди державі. З пояснювальної тимчасово виконуючого обов`язки начальнику автомобільної служби майора ОСОБА_4 стало відомо, що начальник автомобільного складу не здійснював облік майна, що призвело до нестачі майна автомобільної служби.

Факт нестачі майна автомобільної військової частини НОМЕР_1 , як зазначає позивач, був виявлений під час звірки акту прийому - передачі фінансового фонду від в/ч НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_1 з фактичною наявністю майна автомобільної служби та що причиною втрати майна автомобільної служби стало халатне відношення прапорщика ОСОБА_1 до виконання свої службових обов`язків та до отриманого майна автомобільної служби.

Позивач зазначає, що своїми діями прапорщик ОСОБА_1 завдав майнової шкоди державі в розмірі вартості втраченого майна автомобільної служби, з урахуванням кратності (підвищення матеріальна відповідальність), загальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної державі діями прапорщика ОСОБА_1 становить 378102 грн 88 коп. та що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.10.18 р. № 206 «Про результати службового розслідування» за порушення положень наказу Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997 року «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» та шкоду, заподіяну недбалим виконанням службових обов`язків, керуючись положеннями статті 14 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 року № 243 та наказу Міністра оборони від 28.12.1996 року №341 «Про оголошення постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопаду 1995 року №880» стягнуто з прапорщика ОСОБА_1 на користь держави у трьохкратному розмірі вартість втраченого майна на суму 378102 грн 88 коп.

Також позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_3 за прапорщиком ОСОБА_1 є заборгованість на суму 292596 грн 22 коп, яка не погашена у добровільному порядку після звільнення даного військовослужбовця з лав Збройних Сил України. У добровільному порядку відповідач не бажає усунути спір, а саме відшкодувати грошові кошти у розмірі 292596 грн 22 коп., що стало підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року судом залишено без руху адміністративний позов та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.07.2021 року (вх.№38297/21) від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із доками сплати судового збору.

Ухвалою суду від 23.07.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст.262 КАС України.

Копію ухвали суду від 23.07.2021 року направлено судом на адресу відповідача, яка зазначена у позовній заяві та яка згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області є зареєстрованою адресою місця проживання відповідача.

Однак, до суду повернулось поштове відправлення з копією вказаної ухвали з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Інші засоби зв`язку з відповідачем у позові не зазначено, а судом не встановлено.

Таким чином, судом вжито усіх заходів для вручення копії ухвали про відкриття провадження по даній справі.

Відповідно до частини першої статті 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

В той же час, суд зазначає, що ухвала суду від 23.07.2021 року по справі №420/10431/21 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 (по особовому складу) від 16.03.2017 року №21-РС прапорщика ОСОБА_1 з 16.03.2017 р. зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, прийнято на військову службу за контрактом осіб старшинського складу, на три роки в пункт постійної дислокації смт. Сарата, Саратський район, Одеської області начальником складу взводу матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_4 військової частини польова пошта НОМЕР_5 (а.с.8).

01 жовтня 2018 року тимчасово виконуючим обов`язки автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 складено рапорт щодо факту відсутності майна автомобільної служби (а.с.19).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про призначення службового розслідування» від 01.10.2018 року №255 відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2018 року наказано начальнику служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 молодшому лейтенанту ОСОБА_5 провести службове розслідування за даним фактом в термін до 04.10.2018 року (а.с.13).

Актом проведення службового розслідування від 04.10.2020 року встановлено, що з рапорту тимчасово-виконуючого обов`язки начальника автомобільної служби майора ОСОБА_2 стало відомо, що під час інвентаризації автомобільної служби було виявлено факт відсутності майна автомобільної служби, а саме: зарядно-пусковий пристрій 1 шт., вартістю 490 грн. за од.; КПП 1 шт., вартістю 1683,0 грн. за од.; акумуляторні батареї 6СТ-74 AЗ з шт., вартістю 816 грн. за од.; акумуляторні батареї 6СТ-90 9 шт., вартістю 502,23 грн. за од.; акумуляторні батареї 6СТ-140 2 шт., вартістю 3228,13 грн. за од.; акумуляторні батареї 6СТ до AЗ 2 шт., вартістю 705,10 грн. за од.; акумуляторні батареї 6СТ-190 AЗ 8 шт., вартістю 1639,13 грн. за од.; автошина 320-508 12.00x20 12 шт., вартістю 5125 грн. за од.; автошина 320-457 К-70 12.00x18 8 шт., вартістю 3362,50 грн. за од.; автошина 14.00x20 6 шт., вартістю 3629 грн. за од.

В акті зазначено, що з пояснювальної заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу майора ОСОБА_3 (а.с.17) стало відомо, що прапорщик ОСОБА_1 самоусунувся від своїх посадових обов`язків і не здійснював облік, що призвело до втрати майна і завдання майнової шкоди державі; з пояснювальної тимчасово виконуючого обов`язки начальника автомобільної служби майора ОСОБА_2 (а.с.18) стало відомо, що начальник автомобільного складу не здійснював облік майна, що призвело до нестач автомобільної служби. Факт нестачі майна автомобільної військової частини НОМЕР_1 був виявлений під час звірки акту прийому - передачі фінансового фонду від в/ч НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_1 з фактичною наявністю майна автомобільної служби. Причиною втрати майна автомобільної служби стало халатне відношення прапорщика ОСОБА_1 до виконання свої службових обов`язків та до отриманого майна автомобільної служби.

В акті також вказано, що своїми діями прапорщик ОСОБА_1 завдав майнової шкоди державі в розмірі вартості втраченого майна автомобільної служби, з урахуванням кратності (підвищена матеріальна відповідальність), загальний розмір матеріальної шкоди становить 127201,23 грн. та враховуючи 3-х кратне співвідношення, яке застосовується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особам у кратному співвідношенні до його вартості» при втраті майна автомобільної служби підлягає сума грошових коштів в розмірі 378102,88 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати розслідування» від 04.10.2018 року №206 (а.с.20-21) наказано, зокрема, за порушення положень наказу Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997 року «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» та шкоду, заподіяну недбалим виконанням службових обов`язків, керуючись положеннями статті 14 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 року № 243 та наказу Міністра оборони від 28.12.1996 року №341 «Про оголошення постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопаду 1995 року №880» стягнути з прапорщика ОСОБА_1 на користь держави у трьохкратному розмірі вартість втраченого майна на суму 378102,88 (триста сімдесят вісім тисяч сто дві гривні 88 копійок).

При цьому судом встановлено, що вартість втраченого майна відповідачем, відповідно до відомості визначення залишкової вартості на нестачу майна автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 (а.с.26), розрахована з урахуванням коефіцієнту його зносу 0,8.

Суд зазначає, що доказів оскарження висновків акту службового розслідування та вказаного наказу від 04.10.2018 року №206 відповідачем до суду не надано, а судом вказані обставини не вставлено.

При цьому, відповідно до книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_3 (а.с.23-25) з прапорщика ОСОБА_1 здійснювалось утримання вартості втраченого майна:

- залишок перенесений з книги №40 303868,69 грн;

- у січні 2021 року 3298,88 грн;

- у лютому 2021 року 3295,68 грн;

- у березні 2021 року 4677,91 грн;

- залишок до стягнення 292596,22 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2021 року №50 прапорщика ОСОБА_1 , командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16.02.2021 року № 4-РС в запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визнано таким, що 15 березня 2021 року справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до Арцизького РТЦК та СП Одеської області, зараховано до оперативного резерву першої черги (ОР-1) військової частини НОМЕР_1 та з 15 березня 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.9).

При цьому, в наказі №50 від 15.03.2021 року зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №206 від 04.10.2018 року має перед військової частиною заборгованість, залишок заборгованості перед військової частиною складає 292596,22 (двісті дев`яносто дві тисячі п`ятсот дев`яносто шість) грн 22 коп.

Станом на час звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду відповідачем залишок вищевказаної заборгованості 292596,22 грн. добровільно не відшкодовано, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XІV (надалі - Статут).

Згідно з вимогам статті 127 Статуту, солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року №1075-XIV (надалі Закон №1075-XIV).

Згідно статті 1 Закону №1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Стаття 3 Закону №1075-XIV передбачає, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку.

Згідно статті 7 Закону №1075-XIV, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Згідно статті 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно приписів статей 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

На час проведення службового розслідування та видання наказу за його результатами, підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначало Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної ради №243/95-ВР від 23.06.1995 року (далі Положення).

Так, відповідно до п.1 Положення, за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна. (п.2 Положення).

Згідно з п.4, 5 Положення, відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Відповідно до п.13 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України (п.14 Положення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880 було затверджено Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, який був чинним на момент заподіяння шкоди відповідачем.

Відповідно до п.17 Порядку, командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння Положення шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обгрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди (п.21 Положення).

Згідно з п.23 Положення, командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Відповідно до п.24 Положення утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку). Якщо з грошового забезпечення (заробітку) провадяться інші передбачені законом утримання, то загальний розмір усіх утримань не може перевищувати 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку). Порядок і черговість стягнення в цих випадках визначаються відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено, що позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 №206 від 04.10.2018 було притягнуто до матеріальної відповідальності та стягнуто з ОСОБА_1 вартість втраченого майна у трьохкратному розмірі в сумі 378102,88 грн.

Тобто, позивач дотримав вимоги Положення щодо порядку і строків призначення та проведення розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб та притягнення їх до матеріальної відповідальності.

Вказана вартість втраченого майна 378102,88 грн. щомісяця утримувалась частинами з грошового забезпечення ОСОБА_1 до моменту його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 15.03.2021 року.

Зважаючи на відсутність оскарження наказу про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, вказане, на думку суду, свідчить про добровільну згоду відповідача за відшкодування матеріальної шкоди.

У разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (п.31 Положення).

Суд зазначає, що під час існування спірних правовідносин між сторонами відбулась зміна їх правового регулювання, а саме Положення втратило чинність 31.10.2019 у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-ІХ від 03.10.2019 року (далі Закон №160-ІХ).

Так, вказаний Закон №160-ІХ визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до статті 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що відповідачем під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 добровільно відшкодовувалась завдана ним матеріальна шкода, про що свідчить копія книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_3 , до дня виключення зі списків особової частини завдану шкоду у повному обсязі відповідачем не відшкодовано, а саме невідшкодованою залишилась сума у розмірі 292596,22 грн. та про неї було зазначено у наказі військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2021 року №50, яким відповідача виключено зі списків особового складу такої військової частини, за таких обставин суд вважає, що відповідач був ознайомлений із фактом притягнення його до матеріальної відповідальності та погодився добровільно відшкодувати суму завданих збитків, однак добровільно не відшкодував її у повному обсязі.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідач не надавав до суду відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

В силу приписів ч.2 ст.139 КАС України, за відсутності залучення по вказаній справі свідків та проведення експертиз, судові витрати з відповідача, не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення 292596,22 грн. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 заподіяну матеріальну шкоду у зв`язку із втратою майна у сумі 292596,22 (двісті дев`яносто дві тисячі п`ятсот дев`яносто шість гривень 22 копійки) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_7 ).

Суддя Корой С.М.