Справа № 183/5429/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 183/5429/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2021 року (головуючий суддя Оладенко О.С.)

у справі № 183/5429/21

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

до ОСОБА_1

про продовження строку затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило продовжити строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на шість місяців, з 18.08.2021 по 18.02.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.02.2021 у справі №183/894/21 затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців до 18.08.2021 включно. З метою оформлення документів, необхідних для повернення в країну громадянської належності відповідачу надавалась анкета, яку він відмовився підписувати. Через відсутність співпраці з боку іноземця - громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , позивач просить продовжити строк затримання та перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні терміном на шість місяців з 18.08.2021 до 18.02.2022.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.08.2021 позов задоволено частково.

Продовжено строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення, терміном на два місяці, з 18 серпня 2021 року до 18 жовтня 2021 року включно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що відсутність співпраці є достатньою підставою для продовження строку тримання в ПТПІ. Разом з тим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про продовження строку затримання до 18.02.2022 є необґрунтованими, позивач, не зазначив, у чому полягає необхідність саме такої тривалості затримання, які дії він має намір вчинити у цей проміжок часу. Матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчать, що з лютого 2021 року до червня 2021 року позивачем вживалися заходи, спрямовані на виконання рішення суду про примусове видворення. Після заповнення відповідачем відповідних документів позивач не вживав заходів, спрямованих на виконання рішення суду, з 24 червня 2021 року не цікавився тим, чи отримано консульством відповідні документи, чи перебувають вони на розгляді. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач після 24 червня 2021 року звертався до консульства для отримання відповідної інформації.

З урахуванням засад розумності і справедливості суд перншої інстанції дійшов висновку, що доцільним є продовження строку затримання відповідача терміном на два місяці, з 18 серпня 2021 року по 18 жовтня 2021 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга фактично мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції. Відповідач зазначає, що ще з 20.08.2019 ОСОБА_1 був ідентифікований позивачем, як громадянин Російської Федерації, рішенням Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2021 примусово видворено ОСОБА_1 за межі України. Також в матеріалах справи міститься лист Генерального консульства Російської федерації в Харкові від 01.04.2021 №1338, згідно якому документи, необхідні для отримання свідоцтва на повернення у Російську Федерацію, складання яких залежить від громадянина РФ , не потрібні у разі, якщо по відношенню до громадянина Російської Федерації наявне остаточне і таке, що набуло законної сили, рішення іноземного компетентного органу про видворення (депортацію) за межі держави перебування, мається запит відповідно компетентного органу Російської Федерації. Отже, на думку скаржника, для повернення ОСОБА_1 до Російської Федерації не потрібно свідоцтво до повернення до Російської Федерації. Серед іншого відповідач зазначає, що тільки 16.06.2021 (тобто через чотири місяці після набрання законної сили рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.02.2021) відповідачу було запропоновано заповнити документи для отримання свідоцтва на повернення до Російської Федерації, які відповідач заповнив 24.06.2021, незважаючи на те, що таке свідоцтво не потрібно.

Представник позивача в судовому засіданні заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, зазначає, що Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області повідомило, що 01.09.2021 працівниками ГУ ДМС України в Дніпропетровській області виконано рішення Новомосковського міськрайонного суду № 183/895/212 від 18.02.2021 про примусове видворення громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , що підтверджено листом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 03.09.2021, а також даними АРКАНу про перетин ОСОБА_1 кордону України 01.09.2021, які позивач просить долучити до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року у справі №183/895/21 прийнято рішення про примусове видворення громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року у справі №183/894/21, яке набрало законної сили, затримано громадянина Російської ОСОБА_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців до 18 серпня 2021 року включно.

За поясненнями позивача, з метою виконання рішення суду у справі №183/895/21 про видворення позивачем направлено лист до Генерального консульства Російської Федерації у Харкові щодо здійснення ідентифікації та отримання посвідчення для повернення на батьківщину. Генеральним консульством Російської Федерації повідомлено, що для здійснення перевірки до належності до громадянства Російської Федерації ОСОБА_1 та подальшого отримання посвідчення для повернення на батьківщину необхідно заповнити відповідний опитувальний лист та заяву із згодою на обробку персональних даних. Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, відомості про дати таких звернень та відповідей, їх зміст позивачем не зазначені, в матеріалах справи відповідні докази відсутні.

01 квітня 2021 року Генеральне консульство Російської Федерації у Харкові листом № 1338 на звернення ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 10.03.2021 повідомило, що відповідно до ст.21 Адміністративного регламенту МВС Російської Федерації по наданню адміністративної послуги з видачі тимчасового документа, яким посвідчується особа громадянина Російської Федерації і дає йому право на в`їзд (повернення) у Російську Федерацію, зазначені заявником документи, складання яких залежить від громадянина РФ , для видачі свідоцтва на повернення не вимагаються тільки у випадку, якщо по відношенню до громадянина Російської Федерації наявне остаточне і таке, що набуло законної сили, рішення іноземного компетентного органу про видворення (депортацію) за межі держави перебування, мається запит відповідно компетентного органу Російської Федерації (а.с.20).

11 червня 2021 року позивач направив до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (ПТПІ), в якому утримується відповідач, заяву та опитувальний лист (а.с.12).

16 червня 2021 року відповідач написав заяву, у якій зазначив, що повідомлений про необхідність заповнення опитувального листа та заяви для отримання документів на повернення, проте не бажає повертатися до Російської Федерації, а тому відмовляється заповнювати будь-які документи (а.с.8).

22 червня 2021 року ГУДМС України в Дніпропетровській області звернулося до Генерального консульства Російської Федерації, з метою ідентифікації відповідача та з проханням видати СНВ ОСОБА_1 без заповнення заяви та опитувального листа.

24 червня 2021 року відповідач підписав заяву та опитувальний лист, які необхідні для отримання документів на в`їзд (а.с.9-11) і цього ж дня ПТПІ направив ці документи, а також фотокартку ОСОБА_1 до Генерального консульства Російської Федерації у Харкові, про що Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства повідомив ГУ ДМС України в Дніпропетровській області листом від 24.06.2021 (а.с.17).

27 липня 2021 року ПТПІ звернувся з запитом до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, у якому просив повідомити, які заходи вживаються для виконання рішення про видворення (а.с.18). У відповідь на цей запит ГУ ДМС України в Дніпропетровській області повідомило, що очікується відповідь від Генерального Консульства Російської Федерації на направлений 24.06.2021лист щодо здійснення ідентифікації та отримання посвідчення для повернення ОСОБА_1 на батьківщину (а.с.19).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п.5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1110 від 17.07.2003, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців.

Про продовження строку тримання не пізніше ніж за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.

У відповідності до вимог ч. ч. 11, 12, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

- відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

- неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених норм в контексті спірних правовідносин вбачається, що під час вирішення питання про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають, зокрема, обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність співпраці є достатньою підставою для продовження строку тримання у ПТПІ. При цьому, законом передбачено, що відсутність такої співпраці з боку іноземця або особи без громадянства має відбуватись під час процедури його ідентифікації.

Разом з тим, на позивача покладено обов`язок довести, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012.

Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що фактично запити до Генерального консульства Російської Федерації у Харкові щодо здійснення ідентифікації відповідача направлені позивачем 22.06.2021 та 24.06.2021.

До цього часу, а саме: в період з 16 червня 2021 року до 24 червня 2021 року відповідач відмовлявся заповнювати певні документи, що визнано позивачем як відсутність співпраці з його боку.

Суд першої інстанції з цього приводу правильно встановив і це позивачем не спростовується, що відомості, що до 16 червня 2021 року відповідач не бажав співпрацювати, позивачем не надано та не підтверджено відповідними доказами.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що відповідач перебуває в Миколаївському ПТПІ з метою його ідентифікації з 18.02.2021 і строк його перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, закінчується 18.08.2018.

Жодних доказів, які свідчать, що з лютого 2021 року до червня 2021 року позивачем вживалися заходи, спрямовані на виконання рішення суду про примусове видворення, матеріали справи не містять.

Тому, надсилання відповідних запитів до Генерального консульства Російської Федерації у Харкові 22.06.2021 та 24.06.2021 не може свідчити про вжиття позивачем належних заходів щодо ідентифікації та документування відповідача у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки в даному випадку неодержання інформації з країни громадянської належності відповідача, про що вказує позивач в обґрунтування позову, спричинено діями самого позивача.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на вказані обставини, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо належного та своєчасного вжиття заходів щодо ідентифікації та документування відповідача в установленому порядку, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення позову та продовження строку затримання на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення відповідача, який підлягає примусовому видворенню за межі України, відсутні. Суд першої інстанції, посилаючись лише на засади розумності і справедливості, фактично не обґрунтував висновку про продовження строку затримання на два місяця, тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Наведене вище відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2021 року у справі № 183/5429/21 скасувати, прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко