Справа № 420/6509/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6509/19
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Дата і місце ухвалення 10.06.2021р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря Челак Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року по справі за позовом Фермерського господарства "Дінекс-Агро" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

04.11.2019 року Фермерське господарство "Дінекс-Агро" звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2019р. №, яким товариству визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні фінансові санкції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилався на те, що в ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, зокрема, п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість. Контролюючий орган посилався на те, що за наслідками проведеної перевірки зроблено висновки про те, що договори, укладені позивачем з контрагентами, не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобов`язань перед замовником ФГ «Дінекс-Агро». Також вказував на те, що встановлені дані і факти, що доводять нереальність господарських операцій, а саме: відсутність документів на перевезення товару, придбання товарів джерело походження яких невідомо, відсутність можливості виконання операцій з постачання товарів наявними трудовими ресурсами з урахуванням часу, відсутність інформації про основні засоби, неподання фінансової звітності до контролюючих органів тощо.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірними та обґрунтованими, а тому скасуванню не підлягають.

На підстав викладеного апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 19.06.2019р. по 03.07.2019р. Головним управлінням ДФС в Одеській області було проведено документальну планову виїзну перевірку Фермерського господарства «Дінекс-Агро» з питань податкового законодавства, за період з 01.01.2017р. по 31.03.2019р., валютного за період з 01.01.2017р. по 31.03.2019р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.03.2019р., іншого законодавства за період з 01.01.2017р. по 31.03.2019р..

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки від 10.07.2019р. №1335/15-32-14-07/32653803, у висновках якого зазначено, зокрема, про наступне порушення ФГ «Дінекс-Агро»: п.44.1, 44.3, п.198.1, п.198.3, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 1 075 681,00 грн.

На підставі акту перевірки від 10.07.2019 року, у зв`язку із виявленням вказаного порушення, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення рішення від 01.08.2019р. №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним зобов`язанням у розмірі 1 075 681,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 268 920,00 грн.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2017 року по 31.03.2019 року у загальній сумі 27936084 грн. встановлено завищення задекларованих ФГ «Дінекс-Агро» показників у рядку 10.1 Декларації «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з ПДВ на митній території України товарі/послуг та необоротних активів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню, придбані за основною ставкою та нульовою, ставкою 7 % на суму 1 075 681 грн. Контролюючим органом встановлено, що вказані показники було сформовано за наслідком здійснення господарських операцій ФГ «Дінекс-Агро» з наступними контрагентами: ТОВ «Трейдагрохім Україна», ПП «Трівіум», ТОВ «Агрозахист Донбас», МПП Фірма «Ерідон».

Податковий орган в акті перевірки посилався на те, що ФГ «Дінекс-Агро» не було надано до перевірки первинних документів, що фіксують факт здійснення господарських операцій з вказаними вище контрагентами та підтверджують їх здійснення (оригіналів видаткових накладних, а лише копії з відсутністю обов`язкових реквізитів сторін (підписів та печаток), сертифікатів якості товару, які передбачені договором, товарно-транспортні накладні, лімітно-забірні картки на відпуск добрив).

Також відповідач посилався на наявність податкової інформації стосовно ПП «Трівіум», яка свідчить про можливі факти формування податкових зобов`язань та податкового кредиту по операціях з підміни товарів та про можливі порушення податкового законодавства. У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про проведення ПП «Трівіум» діяльності, спрямованої на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту з ПДВ.

З огляду на викладене контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині формування податкового кредиту по операціям із зазначеними вище контрагентами.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ФГ «Дінекс-Агро» оскаржило його до суду першої інстанції, посилаючись на його протиправність та необґрунтованість.

Задовольняючи позовні вимоги ФГ «Дінекс-Агро» в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2019р. №, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем у підтвердження реального виконання господарських операцій із розглядуваними в акті перевірки контрагентами документи підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаних правочинів, дійсно відбулися, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

В ході розгляду справи встановлено, що у перевіряємий період ФГ «Дінекс-Агро» мало взаємовідносини з наступними контрагентами: ТОВ «Трейдагрохім Україна», ПП «Трівіум», ТОВ «Агрозахист Донбас», МПП Фірма «Ерідон».

Так, з матеріалів справи встановлено, що 05.05.2018р. між ТОВ «Трейдагрохім Україна» та ФГ «Дінекс-Агро» було укладено договір поставки, згідно п.1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність замовника товар, відповідно до Додатку, а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2 визначено, що ціна, кількість, асортимент, терміни поставки товару обумовлюються в додатках до цього договору, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно додатку № 2 від 12.07.2018 року до договору поставки від 05.05.2018 року, предметом договору є добриво складне азотно-фосфорно-калійне 8-19-29 у кількості 28 т. Ціна з ПДВ за 1 т складає 11820 грн., вартість договору 330960 грн., дата поставки до 20.07.2018 року.

Згідно додатку № 3 від 18.07.2018 року до договору поставки від 05.05.2018 року, предметом договору є добриво складне азотно-фосфорно-калійне 8-19-29 у кількості 23 т. Ціна з ПДВ за 1 т складає 12204 грн., вартість договору 280692 грн., дата поставки до 20.07.2018 року.

На підтвердження реальності укладення вказаного договору від 05.05.2018р. позивачем надано до суду: додатки до договору, видаткові накладні, товарно транспортні накладні, платіжні доручення, виписки по особовому рахунку ФГ «Дінекс-Агро», податкові накладні (а.с.79-95 т.1; а.с.11-20 т.3).

Також встановлено, що 18.10.2017р. між ПП «Трівіум» та Фермерським господарством «Дінекс-Агро» було укладено договір купівлі-продажу, згідно п.1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його. Пунктом 1.2 визначено, що найменування товару, кількість, вартість та строки поставки товару визначаються сторонами у накладній або додатковій угоді до договору (а.с.100 т.1).

З наданих позивачем у підтвердження реального виконання контрагентом зобов`язань за укладеним договором первинних документів, зокрема, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, вбачається, що контрагентом позивача здійснювалась поставка вугілля марки Т. Також позивачем були надані платіжні доручення, виписка по особову рахунку ФГ «ДІНЕКС-АГРО», податкові накладні (а.с.96-107 т.1; а.с.8-10 т.3).

22.03.2017р. між ТОВ «Агрозахист Донбас» та ФГ «Дінекс-Агро» було укладено договір поставки №43-ІЗ, згідно п.1.1. якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором (а.с.111-112 т.1). Пунктом 2.1. договору від 22.03.2017р. №43-ІЗ встановлено, що за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору.

Позивачем були надані додатки до вказаного договору № 1 від 22.03.2017 року, № 2 від 06.04.2017 року, № 3 від 07.04.2017 року, № 1 від 23.04.2018 року, згідно яких постачанню підлягали агрохімікати: делан 70%, гліфоган, хорус 75 %, пірінекс супер 42 %, тореро 50 5, гаучо плюс 46,6 %, триггер ВГ, фалькон 46 %, прометрекс 50 %, стомп 33 %, насіння кукурудзи, соняшника та ін.

Також 17.04.2018 року між ТОВ «Агрозахист Донбас» та ФГ «Дінекс-Агро» було укладено аналогічний договір поставки №48-ІЗ. Згідно додатку № 1 від 24.04.2018 року до вказаного договору, постачальник зобов`язувався поставити на адресу позивача соняшник ЛГ.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за вказаними договорами позивач надав видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, сертифікати (а.с.101-155 т.1; а.с.21-32 т.3).

02.03.2018р. між МПП Фірма «Ерідіон» та ФГ «Дінекс-Агро» було укладено договір поставки №1709/18-61, згідно п.1.1 якого в порядку та на умовах цього договору постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити вартість такого товару (а.с.217-218 т.1).

Позивачем були надані додатки до вказаного договору № 1709/18/61/3-ЗЗР від 19.03.2018 року, № 1709/18/61/4-МД/О від 03.04.2018 року, № 1709/18/61/5-МД/О від 02.04.2018 року, № 1709/18/61/6-МД/О від 02.04.2018 року, № 1709/18/61/7-МД/О від 04.04.2018 року, № 1709/18/61/7-МД/О від 04.04.2018 року, № 1709/18/61/8-МД/О від 05.04.2018 року, № 1709/18/61/9-МД/О від 05.04.2018 року, № 1709/18/61/10-МД/О від 05.04.2018 року, № 1709/18/61/11-МД/О від 05.04.2018 року, № 1709/18/61/12-МД/О від 06.04.2018 року, № 1709/18/61/13-МД/О від 06.04.2018 року, № 1709/18/61/14-МД/О від 10.04.2018 року, № 1709/18/61/16-МД/П від 06.04.2018 року, 1709/18/61/17-МД/О від 10.04.2018 року, 1709/18/61/18-МД/О від 12.04.2018 року, 1709/18/61/16-МД/О від 13.04.2018 року, 1709/18/61/20-МД/О від 12.04.2018 року, 1709/18/61/21-МД/О від 06.04.2018 року.

Згідно вказаних додатків постачанню на адресу позивача підлягали: естерон, церон, експрес, оріус, аміачна селітка, добриво аміачно-нітратне, азофоска (нітроамофоска), росаферт NPK, добриво азотно-фосфорно-калійне, магній сульфат (мінеральне добриво.

На підтвердження реальності виконання вказаних договорів з МПП Фірма «Ерідіон» позивачем було надано до суду: видаткові накладні, платіжні доручення, додатки до договору, виписка по особову рахунку ФГ «Дінекс-Агро» (а.с.156-240 т.1; а.с. 33-112 т.3).

Дослідивши подані товариством документи, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит та віднесення сум до витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. В первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання умов укладених з переліченими вище контрагентами договорів та реальності здійснення господарських операцій між фермерським господарством «Дінекс-Агро» та цими контрагентами позивач надав первинні документи: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення та ін. Крім того, позивачем додатково були долучені до матеріалів справи наказ ФГ «Дінекс-Агро» «Про затвердження порядку норм та списання добрив та хімікатів» № 2 від 04.01.2018 року, норми внесення добрив та хімікатів, лімітно-забірні картки на отримання матеріальних цінностей, акти про використання мінеральних, органічних та бактеріальних добрив, акти списання ТМЦ.

З наданих документів вбачається, що операції по придбанню (постачанню) товарно-матеріальних цінностей, за якими сформовані відповідні суми податкових вигод, підтверджуються необхідними документами, які, в свою чергу, містять всі обов`язкові реквізити й відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто є первинними документами у розумінні цього Закону.

Судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентами договори недійсними у встановленому законом порядку не визнавались, доказів їх невиконання або неналежного виконання, підробки первинних документів відповідачем не надано.

В даному випадку, податковий орган заперечував правомірність формування позивачем показнику податкового кредиту посилаючись на недання позивачем первинних документів у підтвердження здійснення господарських операцій, зокрема, оригіналів видаткових накладних. Контролюючий орган посилався на те, що позивачем були надані лише копії видаткових накладних без печаток та підписів сторін.

В свою чергу, будь-яких доказів надання позивачем при перевірці не оригіналів, а копій видатковий накладних відповідачем не надано.

Крім того, колегія суддів вважає вірним врахування судом першої інстанції при розгляді справи правових висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 20 квітня 2021 року по справі №560/1158/20, стосовно того, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого судового розгляду.

Надані позивачем докази підтверджують, що господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично проведені, тоді як відповідачем - суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, якщо він заперечує проти адміністративного позову, в ході розгляду справи не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували здійснення таких операцій та з урахуванням їх сутності свідчили б про відсутність у контрагентів кількості трудових та обсягу інших ресурсів, які були об`єктивно необхідні останнім, обставини неможливості залучення ними до виконання робіт (послуг) третіх осіб, а також неоформлення відповідних розрахункових та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку, або ж невідповідності їх вимогам Закону №996-XIV, як наслідок, не доведено порушення Підприємством установленого законодавством порядку формування відповідних сум податкових вигод.

Посилання відповідача на наявність податкової інформації стосовно ПП «Трівіум», яка свідчить про можливі факти формування податкових зобов`язань та податкового кредиту по операціях з підміни товарів та про можливі порушення податкового законодавства, що, на думку контролюючого органу свідчить про нереальність господарських операцій між вказаним підприємством та ФГ «Дінекс-Агро», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.06.2020 року у справі №340/422/19.

Наявність податкової інформації не звільняє контролюючий орган від виконання обов`язку щодо встановлення та доведення факту вчинення конкретним платником податків порушення закону.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат чи податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності між позивачем та контрагентами, зазначеними в акті перевірки.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат чи податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника та інших учасників у сфері економіки, у зв`язку з чим презюмується економічна виправданість дій платника, спрямованих на одержання податкової вигоди, та достовірність відомостей його податкової та бухгалтерської звітності.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Підсумовуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та розглядуваними в акті перевірки контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів.

Зазначене спростовує висновки податкового органу про вчинення ФГ «Дінекс-Агро» порушень податкового законодавства в частині неправомірності податкового кредиту з податку на додану вартість за період, що перевірявся, а відтак, прийняте у зв`язку із цим спірне податкове повідомлення-рішення не може вважатись правомірними та обґрунтованими, та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.10.2021 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук