Справа № 540/3508/21
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3508/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення невиплаченого заробітку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

19.07.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому просить стягнути компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки в сумі 588646 грн. 06 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.11.2020 по дату постановляння рішення суду.

Ухвалою суду від 26.07.2021 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглянути справу без виклику представників сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконуючи рішення Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №821/4547/14, наказом Генерального прокурора №423-к від 02.11.2020 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Херсонської області. Наказом Генерального прокурора №424-к від 02.11.2020 позивача звільнено з посади заступника прокурора Херсонської області та органів прокуратури з 2 листопада 2020 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням, на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру". При звільненні відповідачем частково проведено розрахунок компенсації за 271 календарних дня невикористаної щорічної відпустки за період роботи 24.10.2014 - 02.11.2020 в розмірі 74842 грн. 07 коп., з розрахунку середньоденної заробітної плати 276 грн. 17 коп. Позивач не погодився з такою позицією відповідача, оскільки при розрахунку компенсації невикористаної щорічної відпустки відповідачем залишено поза увагою приписи ст.82 Закону України "Про прокуратуру", п.5 та п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995, тому звернувся до Херсонської обласної прокуратури з заявою про проведення з ним остаточного розрахунку. Херсонською обласною прокуратурою відмовлено у задоволенні вимог позивача, про що повідомлено листом №21-260вих-21 від 14.06.2021. Відмову позивач вважає неправомірною, оскільки до складових грошових виплат (компенсації) за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки не включено допомогу для оздоровлення, чим порушено вимоги статті 82 Закону України "Про прокуратуру"; неправильно проведено обчислення виплат (компенсації) за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки, а саме розрахунок проведений без урахування розміру середньоденної заробітної плати, чим порушено вимоги пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 ; при проведенні розрахунку за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки не враховано коефіцієнт підвищення (коригування) заробітної плати відповідно до пункту 10 Порядку № 100. В загальну суму компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток 588646 грн. 06 коп. позивач включив суми допомог на оздоровлення - за період 24.10.2014 по 23.10.2015 - 17130 грн. 70 коп., за період 24.10.2015 по 23.10.2016 в сумі 21015 грн. 80 коп., за період з 24.10.2016 по 23.10.2017 в сумі 29879 грн. 50 коп., за період з 24.10.2017 по 23.10.2018 в сумі 49064 грн. 60 коп., за період 24.10.2018 по 23.10.2019 в сумі 49064 грн. 60 коп., за період 24.10.2019 по 23.10.2020 в сумі 49064 грн. 60 коп.

21.07.2021 позивач подав заяву про надання розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вказує на те, що розмір середньоденного заробітку складає 2355 грн. 10 коп. = 803 грн. 79 коп. (середньоденний розмір заробітної плати позивача на день звільнення 23.10.2014) х 2,93 грн. (коефіцієнт коригування посадового окладу). За період з 03.11.2020 по 26.07.2021 (181 робочих днів) розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 426273 грн. 10 коп. ( 2355 грн. 10 коп. х 181 р.дн. = 426273 грн. 10 коп.)

06.08.2021 року відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнаються з таких підстав. При звільненні позивача нарахування заробітної плати проведено повністю та здійснено на підставі первинних документів - табелю обліку робочого часу, наказів Генерального прокурора від 02.11.2020 №423к та № 424к, довідки про невикористані дні відпусток. Станом на 02.11.2020 ОСОБА_1 не використано 271 календарний день основної і додаткової відпусток за період 2014-2020 рр. Відповідно до приписів ст.83 Кодексу Законів про працю України та ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Позивачу виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток за період з 24.10.2014 по 02.11.2020.

Відповідно до пунктів 3, 4, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердж. постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (абз. 4 п. 3 Порядку № 100). Відповідач посилається на те, що за останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 не мав заробітку, оскільки рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі № 821/4547/14 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким було стягнуто з Херсонської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 2439173,09 грн., не набрало законної сили та не було виконано. За таких обставин, враховуючи, що заробітку за останні 12 календарних місяців, що передували місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки позивач не отримував та ним фактично відпрацьовано один робочий день - 02.11.2020, то розрахунок виплат компенсації за невикористані відпустки проведено відповідно до п. 4 Порядку № 100, виходячи з розміру посадового окладу позивача. Відповідно до Додатку № 2 (Схема посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур) до Постанови Кабінету міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" посадовий оклад заступника прокурора області становить 8170 грн. Оскільки позивач відповідно до наказу Генерального прокурора від 02.11.2020 № 424к був звільнений з посади заступника прокурора області, то розрахунок компенсації за невикористані відпустки проведено з урахуванням розміру посадового окладу за посадою заступника прокурора області - 8170 грн. Розмір середньоденної заробітної плати склав: 8170,00 х 12міс. /355 календарних днів = 276,17 грн. Сума компенсації за 271 невикористаних календарних днів щорічної та додаткової оплачуваної відпустки за періоди роботи з 24.10.2014 по день звільнення 02.11.2020 склала: 271 календ. день х 276,17 грн. = 74842,07 грн. Зазначена сума у повному обсязі виплачена позивачу.

Статтею 82 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Відповідно до вимог ст. 79 КЗпП України, ст. 9 Закону України "Про відпустки" відпустка надається працівнику згідно з графіком, на підставі його заяви наказом керівника, в якому зазначається період і тривалість відпустки, її вид та зазначається про виплату допомоги на оздоровлення. Тобто, Закон передбачає виплату допомоги для оздоровлення прокурору лише у разі надання йому відпустки. Виникнення права на одержання допомоги для оздоровлення Закон пов`язує саме з реалізацією права на відпустку. Проте, за період з 24.10.2014 по день звільнення 02.11.2020 ОСОБА_1 відпустка не надавалась. Водночас, компенсацію допомоги для оздоровлення при звільненні законодавством не передбачено. Також відповідач просить не брати до уваги довідку Херсонської обласної прокуратури від 02.11.2020 №21-410вих-20 про заробітну плату позивача, оскільки ця довідка видана виключно для перерахунку пенсії. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури. Законом № 113-ІХ передбачено після проведення атестації прокурорів побудову нової структури органів прокуратури у вигляді: Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур. Відповідно до наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 визначено днем початку обласних прокуратур, у тому числі Херсонської обласної прокуратури, 11.09.2020. До початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, оплата праці прокурорів здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З 11.09.2020 оплата праці прокурорів обласних прокуратур здійснюється відповідно до приписів ст. 81 Закону України "Про прокуратуру". Посадовий оклад заступника прокурора області складав 8170 грн. Позивач посаду в обласній прокуратурі не займав. Відповідно до рішення Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 821/4547/14 позивача поновлено на посаді заступника прокурора Херсонської області (в прокуратурі Херсонської області). У ст. 15 Закону України "Про прокуратуру" посаду заступника прокурора області, яку займав позивач, не передбачено. Натомість визначено посаду заступника керівника обласної прокуратури. Посади прокурорів передбачені Законом України "Про прокуратуру" (у редакції Закону № 113-ІХ) не прирівняно до посад прокурорів, які передбачалися законом до 25.09.2019, оскільки зайняття посад у новій системі органів прокуратури можливе лише після проходження визначеної законом атестації з дотриманням відповідного порядку. За таких обставин, помилково позивач стверджує, що при розрахунку належних йому виплат за період 24.10.2020 по 02.11.2020, підлягав застосуванню посадовий оклад заступника керівника обласної прокуратури у розмірі 49187 грн. З наведеного відповідач робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Наказом Генерального прокурора України № 1480к від 23.10.2014 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Херсонської області.

Херсонським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 821/4547/14 було прийнято постанову про відмову у позові ОСОБА_1 про скасування наказу Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 1480к про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Верховного Суду від 25.06.2020 було скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16.01.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року, яким залишено постанову в силі, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасований наказ Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2014 року № 1480-к про звільнення з посади заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_1 , поновлено на посаді заступника прокурора Херсонської області. Справу в частині позовних вимог про стягнення з Генеральної прокуратури України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі - направлено на новий розгляд до суду першої інстанції .

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 стягнуто з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2020 року у сумі 2439173,09 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора, Херсонської обласної прокуратури задоволені частково, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року скасовано, прийнято у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволений, стягнуто з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2020 року у сумі 2523112,89 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів.

Наказом Генерального прокурора № 423к від 02.11.2020 ОСОБА_1 поновлений на посаді заступника прокурора Херсонської області з 02.11.2020.

У зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру") наказом Генерального прокурора від 02.11.2020 № 424к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Херсонської області і органів прокуратури з 02.11.2020 за власним бажанням на підставі п. 7 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

При звільненні позивача йому було нараховано до виплати 75932 грн. 42 коп, з яких 74842 грн. 07 коп. компенсації за 271 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (сума без утримання податків та зборів).

Не погоджуючись з розрахунком, проведеним при звільненні, позивач звернувся до Херсонської обласної прокуратури із заявою про проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідачем відмовлено в задоволенні вимог позивача листом № 21-260вих-21 від 14.06.2021.

Позивач звернувся до суду з позовом до суду , в якому просить стягнути недоплачену суму компенсації за невикористані відпустки, суми допомоги на оздоровлення та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по дату постановляння судового рішення в справі.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить із наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст.82 Закону України "Про прокуратуру" прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом.

Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у своїй постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону "Про прокуратуру" питання компенсації невикористаних відпусток за минулі роки, суд дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР.

Ст. 24 Закону "Про відпустки" передбачає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Між сторонами немає спору щодо права позивача на отримання компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток, а також кількість цих днів сторонами зазначається однаково - це 271 день. Це підтверджується листом відповідача від 14.06.2021 № 21-260вих-21 та відзив на позовну заяву, фактом нарахування та виплати позивачу 74842 грн. 07 коп. компенсації. Суперечності між сторонами виникли внаслідок різного підходу до обчислення розміру компенсації за невикористані дні відпусток. Так, відповідачем при розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток відповідач застосував середньоденний заробіток позивача в розмірі 276 грн. 17 коп., виходячи з посадового окладу заступника прокурора області станом на день звільнення 8170 грн., вважаючи, що за останні 12 місяців перед звільненням 02.11.2020 позивач не мав заробітку (п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 ). Позивач, в свою чергу, вважає, що розрахунок проведений без урахування розміру середньоденної заробітної плати, чим порушено вимоги пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100); необгрунтовано не враховано коефіцієнт підвищення (коригування) заробітної плати відповідно до пункту 10 Порядку № 100.

Судом встановлено, що для обчислення суми компенсації позивач застосовує розмір середньоденної зарплати, який був зазначений в довідці прокуратури Херсонської області № 18-129вих20 від 13.08.2020, яка надавалась в межах розгляду справи № 821/4547/14, та застосовувалась при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки здійснюється за іншою методикою.

Пунктом 2 абз.1 Порядку № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

В даному випадку компенсація за невикористані відпустки була виплачена позивачу при звільненні 02.11.2020. Позивач був поновлений на посаді на підставі постанови Верховного Суду від 25.06.2020, отже, відповідач був зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.10.2014 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі. Тому посилання відповідача на те, що при поновленні позивача 02.11.2020 та звільненні того ж дня, останній не мав заробітку за останні 12 календарних місяців є необґрунтованими. Саме з вини прокуратури цей заробіток не був позивачу виплачений. Постановою Пятого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 по справі № 821/4547/14 на користь ОСОБА_1 був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 20.10.2014 - 30.10.2020.

Згідно п. 5 розділу ІУ Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Отже, з вказаної постанови апеляційного суду вбачається, що оклад станом на 06.09.2017 складав 8170 грн. та підлягав коригуванню на коефіцієнт підвищення посадового окладу 2,93 (як це передбаалось у спірному періоді п. 10 Постанови № 100), що також відповідає довідці прокуратури Херсонської області від 13.08.2020 в період 06.09.2017-30.10.2020 років середньоденна заробітна плата складала 2355 грн. 10 коп.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. (п.7 р. ІУ Порядку № 100).

Таким чином, для розрахунку компенсації за невикористані відпустки необхідно виплату за 12 календарних місяців перед звільненням (це листопад 2019 - жовтень 2020 року) поділити на кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

За листопад 2019 року (21 робочих дня) позивачу нараховано до виплати - 49457 грн. 10 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без врахування податків та зборів), за грудень 2019 року (21 робочих дня) нараховано та виплачено 49457,10 грн., за січень 2020 року (21 робочих дня) 49457,10 грн., за лютий 2020 року (20 р. дн.) - 47102 грн., за березень 2020 (21 р. дн.) - 49457,10 грн. . квітень 2020 року (21 роб.дн.) - 49457,10 грн., травень 2020 року (19 р.дн.) - 44746,90 грн., червень 2020 року (20 р.дн.) - 47102 грн., за липень 2020 року ( 23 р. дн.) - 54167 грн. 30 коп., що підтверджується довідкою прокуратури Херсонської області від 13.08.2020 № 18-129вих20. За наступні періоди суд розрахував суми середньої заробітної плати аналогічним чином, за серпень 2020 року (20 роб.дн.) розмір середньої заробітної плати становить 47102 грн., за вересень 2020 року (22 роб.дн.) = 51812,20 грн., за жовтень 2020 року (21 р.дн.) 49457,10 грн. Усього за 12 місяців перед звільненням позивачу нараховано та виплачено 588775 грн.( сума без утримання податків та зборів)

Календарних днів за листопад 2019 - жовтень 2020 року (без святкових та неробочих) 355 днів.

Тому компенсація не невикористані відпустки складає 449459 грн. 23 коп., виходячи з розрахунку 588775 грн.: 355 календарних днів х 271 днів невикористаної відпустки = 449459 грн. 23 коп.

З урахуванням вже виплаченої відповідачем суми компенсації 74842 грн. 07 коп., суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення 374617 грн. 16 коп.

Таким чином, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача сум матеріальної допомоги на оздоровлення за період 2014-2020 роки, то відповідно до ст. 85 Закону "Про прокуратуру" розмір посадових окладів, надбавок за вислугу років та інших виплат працівників органів прокуратури (державних службовців, службовців, інших працівників) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановами КМУ від 31.05.2012 № 505 та від 11.12.2019 № 1155 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось право керівників органів прокуратури в межах установленого фонду оплати праці надавати прокурорам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення під час надання щорічної основної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення надається за наявності відповідної заяви прокурора на отримання такої допомоги, а умовою її надання є наказ про вибуття у щорічну основну відпустку. Ні Законом "Про прокуратуру", ні вищевказаними постановами КМУ, які регулюють умови оплати праці прокурорів, не передбачено можливість здійснення виплати допомоги на оздоровлення поза межами періоду, в якому особа перебувала в щорічній основній відпустці, а також після звільнення зі служби в прокуратурі. При звільненні 02.11.2020 позивач мав право використати щорічну основну відпустку, в такому випадку разом з відпускними йому би виплатити допомогу на оздоровленні. В даному випадку, позивач звільнився та отримав компенсацію за невикористані відпустки, тому підстав для виплати допомоги на оздоровлення немає.

Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.

Суд дійшов висновку, що при звільненні 02.11.2020 позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2014-2020 роках основні та додаткові відпустки в сумі 449459 грн. 23 коп., про те йому було нараховано та виплачено 74842 грн. 07 коп. компенсації (усього було нараховано та виплачено 75932 грн. 42 коп. компенсації та зарплати за один робочий день).

Таким чином, право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані ним у 2014-2020 роках відпустки в повній сумі є порушеним. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до частини 2 статті 117 КЗпП України якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення компенсації за невикористані відпустки , що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 у справі № 524/1714/16-а та від 28.10.2020 №240/222/20

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими розд.2 абз.3 постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р. , обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Абзацом першим п.8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. (Абз.3 п.8 Порядку № 100).

Таким чином, з огляду на положення п.8 Порядку №100, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен проводитися шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 у справі № 821/4547/14 встановлено розмір середньоденного заробітку позивача, з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів, а саме: 803.79 грн. (середньоденна зарплата 2014 року) х коефіцієнт коригування 2,93 (співвідношення окладів 8170грн. та 2790 грн.). Сума середньоденної зарплати за останні два місяці перед звільненням складає 2355 грн. 10 коп.

Відповідно до приписів ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, розмір середньоденного заробітку позивача не підлягає доказуванню, оскільки є встановленим рішенням суду, яке не скасовано, та обов`язкове до виконання.

Число робочих днів в періоді 03.11.2020 по 01.10.2021 - 229 робочих днів (за 03.11.2020 - 30.11.2020 20 робочих днів, грудень 2020р. - 22 дня, січень 2021 р. - 19 роб.дн., лютий 2021 року - 20 роб. дн., березень - 22 р.дн., квітень - 22 роб.дн., травень - 18 роб.дн., червень - 20 роб.дн., липень - 22 роб.дн., серпень - 21 роб.дн., вересень 22 роб.дн., один робочий день жовтня).

Так, відповідно до зазначених положень п.8 Порядку №100, розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.11.2020 року по 27.09.2021 необхідно проводити шляхом множення середньоденного заробітку 2355 грн. 10 коп. на число робочих днів в періоді 03.11.2020 по 01.10.2021 , що становить 2355 грн. 10 коп. х 229 робочих днів= 539317 грн. 90 коп.

Суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 30 квітня 2020 року, справа №805/4458/17-а, відповідно до якої, частина перша статті 117 КЗпП України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає. Тобто тут істотними є факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт остаточного розрахунку з ним. Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП України, має право на відшкодування, передбаченого в цій статті, якщо спір буде вирішено на його користь. Якщо ж вимоги працівника буде задоволено частково, то розмір відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд. В останньому випадку суму заборгованості із заробітної плати, а також суму відшкодування за час затримки її виплати визначає суд, враховуючи, з-поміж іншого, такі чинники для його (відшкодування) визначення, як розмір спірної суми, яка підлягає стягненню, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком, інших обставин, які у кожній конкретній ситуації мають значення для визначення розміру відшкодування.

Так, правова позиція також уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 08.11.2018 року у справі №821/2148/16 (провадження № К/9901/33971/18, К/9901/33978/18).

Також зазначено про те, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.

Про допустимість зменшення розміру відшкодування середнього заробітку у правовідносинах щодо проходження військової служби вказав Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року (справа № 816/1640/17), зазначивши про обов`язок суду мотивувати прийняте рішення в частині підстав зменшення відшкодування.

Так, визначаючись щодо суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи № 806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019 року.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даного питання суд враховує, що при звільненні позивача йому мали виплатити 450549 грн. 58 коп. (розмір компенсації позивача за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки становить 449459 грн. 23 коп. та зарплату 1090 грн. 35 коп. за один день роботи 02.11.2020 (це сума встановлена судом, відповідно розмір частки 100%), а фактично виплачено 75932 грн. 42 коп. (без врахування податків та зборів), або 16,85% від цілої частки), тобто істотність невиплаченої частки становить 83,15%. З урахуванням істотної частки несплаченої компенсації в розмірі 83,15%, сума середнього заробітку, яка належить до стягнення становить 448442 грн. 83 коп. (539317 грн. 90 коп.* 83,15% / 100).

Також суд враховує, що позивач звернувся до суду тільки в липні 2021 року, хоч мав право на звернення одразу після звільнення, тим самим збільшивши строк затримки виплати компенсації за невикористані відпустки.

Тому, враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та стягнутий на користь позивача у розмірі 374617 грн. 16 коп. за період 03.11.2020 по 01.10.2021 включно, тобто в сумі, яка дорівнює сумі невиплаченої компенсації за відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Судові витратив справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення компенсації за невикористані відпустки при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Херсонської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки у сумі 374617 грн. (триста сімдесят чотири тисячі шістсот сімнадцять гривен) 16 коп.

Стягнути з Херсонської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.11.2020 року по 01.10.2021 року (включно) у сумі 374617 грн. (триста сімдесят чотири тисячі шістсот сімнадцять гривен) 16 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 106030000