Справа № 140/9625/21
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04 жовтня 2021 року ЛуцькСправа № 140/9625/21

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Мачульський В.В., вивчивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, заінтересовані особи Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Київської області та Голова робочої групи, Заступник Голови Ради адвокатів України Кухар Олексій Іванович про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, заінтересовані особи Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Київської області та Голова робочої групи, Заступник Голови Ради адвокатів України Кухар Олексій Іванович про визнання протиправними та скасування рішень Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №V-018/2021 від 28.05.2021 та №VІ-006/2021 від 30.06.2021.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 позовна заява, як така, що не відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), була залишена без руху, та позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, у якому вказати інші підстави для поновлення строку, додати докази поважності причин його пропуску.

Копію вищевказаної ухвали було вручено представнику позивача 21.09.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (штрих кодовий ідентифікатор 43 6.

28.09.2021 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та поновлення строків до якої додано копії туристичного ваучера, авіаквитка та докази вручення ухвали пр. залишення позовної заяви без руху.

Дана заява обґрунтована тим, що лише 02.08.2021 позивач ознайомився із повним текстом оскаржуваних рішень Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Зазначає, що у період прийняття оскаржуваних рішень, а саме: 28.05.2021 та 30.06.2021 позивач перебував за межами території України, що об`єктивно виключало його можливість бути присутнім на засіданнях Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури у зазначені дні та ознайомитися та/або отримати нарочні оскаржувані рішення. На підтвердження даних обставин додано копії туристичного ваучера №75739018 та авіаквитка №PS514. У зв`язку із прийняттям Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 постанови - самоізоляції підлягають особи, що перетинають державний кордон та прибули з держави або є громадянами (підданими) держав із значним поширенням COVID-19. на виконання положень вказаної вище постанови, враховуючи законодавчо-визначену необхідність перебування на самоізоляції, позивач об`єктивно не міг прибути на засідання Комісії, на яких було винесено оскаржувані рішення.

Відтак позивач вважає, що дані обставини є поважними причинами для поновлення процесуального строку щодо звернення до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі.

Розглянувши заяву позивача, а також додані до позовної заяви письмові матеріали суддя зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Пунктом 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В розрізі положень частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Положеннями частини 7 статті 52 Закону № 5076-VI встановлено, що рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено до суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття.

Аналіз наведеного дає судді підстави дійти висновку, що строк оскарження рішень, які є предметом розгляду даної адміністративної справи, а саме - рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №V-018/2021 від 28.05.2021 та №VІ-006/2021 від 30.06.2021 становить 30 днів з дня їх прийняття.

Як слідує з матеріалів справи, оскаржувані рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури прийняті 28.05.2021 та 30.06.2021, проте до суду з даним позовом позивач звернувся лише 02.09.2021 (згідно з відбитком штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті, у якому позовну заяву було скеровано до суду поштовим зв`язком). Наведене свідчить, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 у даній справі позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішень Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №V-018/2021 від 28.05.2021 та №VІ-006/2021 від 30.06.2021 було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, у якому вказати інші підстави для поновлення строку, додати докази поважності причин його пропуску.

Посилання позивача на ту обставину, що останній перебув на самоізоляції у період з 14.05.2021 по 28.05.2021 включно та з 19.06.2021 по 03.07.2021, не є поважною причиною пропуску строку звернення, оскільки жодних письмових доказів такого перебування на самоізоляції суду не надано. А додані до заяви копія ваучера та авіаквитка не можуть слугувати вагомою підставою, яка підтверджує перебування ОСОБА_1 на самоізоляції, а свідчать лише про намір перетину кордону України.

Крім того, ОСОБА_1 , не зазначив жодних причин, які перешкоджали йому звернутися до суду з позовною заявою в період з 04.07.2021 по 02.09.2021.

Інших доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду із даним позовом позивачем ненадано.

Водночас, суд враховує, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує й стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною відповідним Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Європейський суд) від 04.12.1995 у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В той же час, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» [GC], №26083/94, ECHR 1999-I, пункт 59; рішення у справі «Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства» [GC], №28945/95, пункт 98, ECHR 2001; рішення у справі «Z. та інші проти Сполученого Королівства» [GC], №29392/95, пункт 93, ECHR 2001, рішення від 12.07.2001 у справі за заявою №42527/98 «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (CASE OF PRINCE HANS-ADAM II OF LIECHTENSTEIN v. GERMANY), пункт 44).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Поряд із цим, ЄСПЛ звертав увагу на те, що «застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007)».

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи вищевказане, суддя не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а отже, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності пропуску строку звернення до суду, суддя приходить до висновку, що причини пропуску звернення до суду позивача, є неповажними та, як наслідок суд не вбачає належних підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно з пунктами 1 та 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, оскільки наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено та обставин щодо поважності пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не наведено, тому суддя дійшов висновку про повернення позивачу позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтею 122, частиною другою статті 123, статтями 169, 248, 294 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, заінтересовані особи Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Київської області та Голова робочої групи, Заступник Голови Ради адвокатів України Кухар Олексій Іванович про визнання протиправними та скасування рішень повернути позивачеві без розгляду.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Мачульський