Справа № 640/24813/21
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року м. Київ № 640/24813/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаПодільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Письменний Сергій Олександрович
провизнання протиправною та скасування постанови від 23.08.2021 року.,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач) за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києві) Шемберка О.П. від 23.08.2021 року про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою суду від 06.09.2021 року суддею відкрито провадження у справі в порядку визначеному статями 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року судом відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в межах виконавчого провадження, відкритого на 08.06.2021р. про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою, винесено постанову про стягнення з позивача 12 000 грн. виконавчого збору. На думку позивача, підстави для її винесення відсутні, оскільки вона добровільно виконувала рішення суду, крім того, повідомляла державного виконавця про неможливість виконання рішення суду 03.07.2021 року з об`єктивних на те причин. Також, позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 по справі №2540/3203/18, в якій зазначено, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду, та фактичне стягнення суми боргу та наголошено, що виконавчий збір за своїм змістом є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення суду за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Відповідач відзив на позов не надав, однак подав до суду 13 вересня 2021 року копію матеріалів виконавчого провадження.

В судовому засіданні 30 жовтня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач та третя особа проти задоволення позову заперечували у повному обсязі. Крім того, присутні учасники справи не заперечували щодо подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 01.06.2018 року у справі №365/322/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Згурівська районна державна адміністрація Київської області, як орган опіки і піклування, Служба у справах дітей та сім`ї Згурівської районної державної адміністрації Київської області, Згурівський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні та про визначення прізвища дитини та внесення змін до актового запису №372 від 01 лютого 2013 року про народження дитини, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 24.01.2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 15.04.2020 року позов задоволено частково. Визначено спосіб участі стягувача у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , шляхом встановлення часу їх побачень кожної першої та третьої суботи місяця з 09-00 години до 13-00 години в присутності позивача в громадських місцях на всій території міста Києва та смт. Згурівка Київської області.

На виконання рішення суду Київським апеляційним судом видано виконавчий лист від 05.03.2021 року.

08 червня 2021 року головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шемберко Олегом Петровичем відкрито виконавче провадження №65651175 про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення часу для їх побачень, кожної першої та третьої суботи з 09.00 години до 13.00 години в присутності матері ОСОБА_1 в громадських місцях на всій території міста Києва та в смт. Згурівка Київської області щодо примусового виконання виконавчого листа №365/322/17 виданого Київським апеляційним судом від 05.03.2021 року.

23 серпня 2021 року головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шемберко Олегом Петровичем з урахуванням пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

23 серпня 2021 року головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шемберко Олегом Петровичем з урахуванням статтей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 000 грн.

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Преамбулою Закону України №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частинами 1-3 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно з абзацами 1-4 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р. стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

При цьому, законодавцем не покладається обов`язок на органи державної виконавчої служби, при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження, з`ясовувати питання щодо можливості боржника самостійно у добровільному порядку виконати рішення, на підставі якого може бути відкрито виконавче провадження.

За приписами пунктів 1-6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6)за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також і згідно частини 9 статті 27 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що ч.3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачає обов`язок боржника сплатити суму виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на дату відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №480/3452/19 від 28.04.2020 року та постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 160/4481/20.

Як вбачається з матеріалів справи, частина рішення, яка підлягає виконанню у виконавчому проваджені №65651175 містить немайновий характер, а саме: «усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні та про визначення прізвища дитини та внесення змін до актового запису №372 від 01 лютого 2013 року про народження дитини, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 24.01.2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 15.04.2020 року позов задоволено частково. Визначено спосіб участі стягувача у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , шляхом встановлення часу їх побачень кожної першої та третьої суботи місяця з 09-00 години до 13-00 години в присутності позивача в громадських місцях на всій території міста Києва та смт. Згурівка Київської області».

Відтак, посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18 не можуть бути взятими судом до уваги, оскільки обставини вказаної справи не є тотожними, позаяк стосуються стягнення чітко визначеної суми, а в даному випадку виконання виконавчого листа №365/322/17 від 05.03.2021 року носить зобов`язальний та немайновий характер.

Також судом, з матеріалів позовної заяви вбачається, що оскаржувана постанова про стягнення з позивача виконавчого збору винесена державним виконавцем в один день із постановою про закінчення виконавчого провадження, що не суперечить наведеним вище положенням частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII.

Крім цього, суд звертає увагу, що постанова про закінчення виконавчого провадження не є предметом оскарження у даній справі, а тому суд не надає оцінку даним обставинам, оскільки вони повинні бути дослідженні відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» судом, який видав виконавчий документ у порядку, передбаченому законом.

В матеріалах справи відсутні докази того, що постанова про закінчення виконавчого провадження, що фактично є передумовою відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» для прийняття оскаржуваної постанови, оскаржена і скасована з підстав визнання її у встановленому законодавством порядку протиправною.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця від 23 серпня 2021 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №№65651175 є законною, обгрунтованою та такою, що прийнята в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України та ст. 27, 40 Законом України «Про виконавче провадження». А тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач надав підтвердження правомірності прийнятого рішення, а відтак довів правомірність його прийняття і того, що він діяв у відповідності до приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.В. Амельохін