Справа № 620/12274/21
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 жовтня 2021 року Чернігів Справа № 620/12274/21

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Ткаченко О.Є., перевіривши матеріали адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна група" до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна група» звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

визнати неправомірними дії Міністерства оборони України по незаконному утриманню у своєму володінні майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна група», а саме комплекту обладнання для сушки дров;

стягнути з Міністерства оборони України вартість комплекту обладнання для сушки дров в розмірі 320000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за позицією Міністерства оборони України відокремлення комплекту обладнання для сушки дров позивача від нерухомого державного майна призведе до значного пошкодження сушильної камери та неможливості її використання у подальшому за призначенням. Тобто, майно позивача вже являється невід`ємною частиною державного майна, оскільки являється його поліпшенням і не повинно бути повернуто позивачу.

Проте, з такими твердженнями не можна погодитися, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать вимогам чинного законодавства.

Зокрема, після укладання договору оренди позивач здійснив ряд поліпшень сушильної камери, а саме: укладення підлоги, бетонування під`їздів, відновлення стелі та стін, облаштування металевої підлоги, ремонт дверей, даху прирізочного цеху, площею 400 кв. м., шо надало можливість використовувати приміщення за призначенням як сушильну камеру. Через невеликий проміжок часу Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна група» було встановлено вже у відремонтованому приміщенні котли-теплогенератори у кількості 4 штуки поза межами сушильної камери.

З вищевказаного вбачається, що демонтаж та вивезення котлів жодним чином не вплине на міцність та надійність камери для сушки дров, так як вони не являються основними несучими елементами камери, що, у свою чергу, свідчить про те, що установка котлів не є поліпшенням орендованого позивачем приміщення.

Таким чином, рішення ДП «Київський військовий деревообробний завод» МО України про утримування у себе належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна група» майна, а саме комплекту обладнання для сушки дров, є безпідставним і незаконним, що призвело до спричинення позивачу шкоди у розмірі 320000,00 грн.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За приписами п.6 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Спір про захист права на майно є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цих правовідносин, але їхня участь у цих відносинах не змінює характеру (суті) спірних правовідносин, не перетворює такий спір на публічно-правовий і не дозволяє поширювати на них положення адміністративної юрисдикції.

Така позиція висловлена ВП ВС у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 826/15287/17.

Зважаючи, що предметом спору в цій справі є неправомірними дії Міністерства оборони України по незаконному утриманню у своєму володінні майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна група», а саме комплекту обладнання для сушки дров, та стягнення вартості даного майна, та стосується захисту права власності на рухоме майно, цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналіз вказаних вище норм чинного законодавства, в сукупності з висновками, викладеними Верховним Судом, дає підстави для висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна група» не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 170, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна група» до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та стягнення коштів - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тими самими вимогами, щодо яких постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.Є. Ткаченко