Справа № 240/4466/21
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року м. Житомир

справа № 240/4466/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області та Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 16.02.2021 №51-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу ведення Державного реєстру виборців Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, поновити на посаді з моменту звільнення;

- стягнути з Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працював на посаді начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овруцької районної державної адміністрації. 12.01.2021 його попереджено про звільнення у зв`язку із припиненням юридичної особи публічного права шляхом реорганізації державного органу на підставі п.1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

У подальшому, 17.02.2021 згідно із розпорядженням №51-к від 16.02.2021, виданим головою комісії з реорганізації Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, звільнено з посади на підставі п.1 ч.1 статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв"язку із припиненням юридичної особи публічного права шляхом реорганізації державного органу.

Позивач вважає, що рішення про його звільнення прийняте не уповноваженою особою, оскільки у контексті вимог ч.5 ст.22 Закону України "Про державну службу" питання прийняття та звільнення керівника структурного підрозділу Овруцької районної державної адміністрації вирішуються суб`єктом призначення - у даному випадку, головою Овруцької районної державної адміністрації.

Позивач, вважаючи своє звільнення та розпорядження голови комісії з реорганізації Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області №51-к від 16.02.2021 протиправним та таким, що порушує його права, звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ухвалою суду від 14.05.2021 зобов"язано Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області надати суду додаткові докази по справі.

Відповідно до ухвали суду від 11.06.2021 залучено до участі у справі, як співвідповідача Овруцьку районну державну адміністрацію Житомирської області.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Додатково зазначили, що право на звільнення з посади має лише суб"єкт призначення на посаду, тобто лише Овруцька районна державна адміністрація, а не Коростенська районна державна адміністрація Житомирської області.

Представник відповідача - Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області в судовому засіданні проти позову заперечувала.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що 12.01.2021 ОСОБА_1 попереджений про наступне вивільнення.

Вказує, що положеннями ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" передбачено право, а не обов"язок суб`єкта призначення або керівника державної служби запропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі при попередженні державного службовця про наступне звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Відповідач - Овруцька районна державна адміністрація Житомирської області у визначений день та час свого повноважного представника до суду не направив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Овруцька районна державна адміністрація Житомирської області відзиву на позовну заяву до суду не надсилала.

У ході судового розгляду справи судом оголошено зміст позовної заяви, заслухано пояснення позивача та представника позивача, представника відповідача - Коростенської районної державної адміністрації, досліджено письмові докази, долучені до матеріалів справи та відповідно до протокольної ухвали суду від 21.09.2021 перейшов до подальшого розгляду справи у письмовому проваджені.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.01.1998 працював в Овруцькій районній державній адміністрації Житомирської області та з 16.01.2008 на посаді начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації (а.с.10-14).

31 грудня 2020 року Житомирською обласною державною адміністрацією відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1635-р від 16.12.2020 "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" прийнято розпорядження №762 "Про створення комісії із реорганізації Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області" (а.с.202-203).

Згідно зі змістом вказаного розпорядження утворено комісію з реорганізації Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області шляхом приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області (а.с. 202-203).

Головою комісії з реорганізації Овруцької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області призначено голову Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області - ОСОБА_2 (а.с.204-205).

12 січня 2021 року головою комісії з реорганізації Овруцької районної державної адміністрації винесено розпорядження №4-к "Про попередження працівників апарату Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про наступне вивільнення" (а.с. 198-199).

12 січня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про наступне вивільнення. У повідомленні зазначено, що у зв"язку з реорганізацією Овруцької районної державної адміністрації, повідомляється про звільнення із займаної посади начальник відділу ведення Державного реєстру виборців апарату адміністрації згідно з п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", яке відбудеться 11.02.2021. Окрім того вказано, що звільнення обумовлено неможливістю переведення на іншу роботу у зв"язку з її відсутністю (а.с.9).

Позивач був ознайомлений із вказаним повідомленням 12.01.2021, що засвідчується його підписом (а.с 9).

Відповідно до розпорядження "Про звільнення ОСОБА_1 " №51-к від 16.02.2021, винесеного головою комісії із реорганізації Овруцької районної державної адміністрації - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з 17.02.2021 звільнено з посади начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України "Про державну службу") встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Разом з тим правові підстави припинення державної служби на цей час регулюються виключно Розділом IX "Припинення державної служби" Закону.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного розпорядження) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Отже, положеннями статті 87 Закону України "Про державну службу" визначено підстави та порядок припинення державної служби у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, виключено обов`язок суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби.

Частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного розпорядження) встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Вказані норми закону неконституційними не визнавалися, тобто зазначені норми дають керівнику державного органу певну ступінь свободи у прийнятті рішення та наділяють його дискреційними повноваженнями.

Під дискреційним повноваженням розуміється таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто дискреційними повноваженням є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може" (постанова ВС від 30.07.2020 справа № 826/10085/16).

З огляду на системний аналіз положень Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного розпорядження про звільнення позивача), який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця, встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не його обов`язок щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду.

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваного розпорядження №51-к від 16.02.2021 та звільнення позивача з державної служби застосовується виключно те законодавство, яке було чинним.

Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що звільнення з посади у разі ліквідації державного органу не містить положень щодо обов`язку пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду саме державної служби.

02.02.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" (далі - Закон № 378-ІХ), яким, зокрема, внесено зміни до статей 43-1 та 49-2 Кодексу законів про працю України.

Частиною шостою статті 49-2 Кодексу законів про працю Україні (далі - КЗпП України) передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей, зокрема, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Згідно з абзацом восьмим частини першої статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу": керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

13.02.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" № 440-IX від 14.01.2020, яким внесено зміни до Закону України "Про державну службу" в частині процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Так, абзацом першим частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15 за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Пунктом 8 частини другої статті 3 Закону України "Про державну службу" встановлено, що на державних службовців інших державних органів поширюється дія цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу" дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент вирішення спору врегульована положеннями Закону України "Про державну службу".

Отже, під час звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України та статті 38 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" не застосовуються.

Суд повторно наголошує, що питання припинення державної служби у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності, або штату державних службовців врегульовано статтею 87 цього Закону.

Так, стаття 87 Закону України "Про державну службу" встановлює порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Вищенаведеною нормою не передбачено положення про те, що звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої цієї статті Закону має здійснюватися з обов`язковим переведенням його на іншу роботу.

Щодо твердження позивача про те, що рішення про його звільнення прийняте не уповноваженою особою, оскільки згідно з ч. 5 ст. 22 Закону України "Про державну службу" питання прийняття та звільнення керівника структурного підрозділу Овруцької районної державної адміністрації вирішуються суб`єктом призначення - у даному випадку, головою Овруцької районної державної адміністрації, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що розпорядження №51-к від 16.02.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області підписане головою комісії із реорганізації ОСОБА_2 (голова Коростенської районної державної адміністрації) (а.с.8).

Відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 № 586-ХІV (далі - Закон №586-ХІV) керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону №586-ХІV голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.

У разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу (ч. 5 ст. 22 Закону № 889-VІІІ).

Таким чином, з огляду на аналіз наведених вище положень Закону № 889-VІІІ та Закону №586-ХІV слідує, що до повноважень голів державних адміністрацій належить призначення на посаду та звільнення з посади керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій. У розумінні п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону №889-VІІІ суб`єктом призначення на посаду державної служби, зокрема, керівника структурного підрозділу місцевої державної адміністрації є голова такої адміністрації.

В свою чергу, відповідно до змісту ч. 3 ст. 7-1 Закону № 586-ХІV передбачено, що у разі здійснення реорганізації районних державних адміністрацій шляхом приєднання повноваження з управління справами таких юридичних осіб, забезпечення підготовки та прийняття районними державними адміністраціями, що припиняються, та їх посадовими особами рішень як суб`єктами владних повноважень з дня прийняття рішення про початок реорганізації здійснює голова районної державної адміністрації, до якої здійснюється приєднання інших юридичних осіб.

Відповідно до статті 7-1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" Кабінет Міністрів України постановою від 16.12.2020 №1321 затвердив Порядок здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються (далі - Порядок №1321).

Пунктом 7 Порядку №1321 передбачено, що перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється: у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється (далі - комісія з реорганізації).

Райдержадміністрація, розташована в ліквідованому районі, продовжує здійснювати свої повноваження до моменту виникнення відповідного правонаступництва, передбаченого пунктами 7 і 8 цього Порядку (п. 10 Порядку №1321).

Голова облдержадміністрації утворює комісії з реорганізації та затверджує їх персональний склад протягом 20 робочих днів з дня прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України про утворення та реорганізацію райдержадміністрацій (п. 12 Порядку №1321).

Облдержадміністрація визначає головою комісії з реорганізації голову новоутвореної райдержадміністрації або райдержадміністрації, що припиняється, або його заступника (п. 14 Порядку №1321).

Суд зауважує, що п.15 Порядку №1321 передбачено, що Голова комісії з реорганізації, зокрема, здійснює інші функції відповідно до законодавства. Для здійснення своїх повноважень голова комісії з реорганізації видає розпорядження, використовуючи бланки райдержадміністрації, до якої здійснюється приєднання райдержадміністрацій, що припиняються.

За правилами ч. ч. 3, 4 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що оскаржуване розпорядження №51-к від 16.02.2021 про звільнення позивача з державної служби прийнято на бланку Коростенської районної державної адміністрації, тобто райдержадміністрації, до якої здійснюється приєднання райдержадміністрацій, що припиняються та містить підпис голови комісії з реорганізації - Тарасюка Юрія, який у свою чергу також є головою Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що в силу ст.105 Цивільного кодексу України та п.15 Порядку №1321 до повноважень голови Коростенської районної державної адміністрації, який призначений головою ліквідаційної комісії з реорганізації Овруцької районної державної адміністрації, належить прийняття рішення про звільнення державних службовців районних державних адміністрацій, що припиняються, у тому числі й позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження було видано правомірно.

Оцінюючи правомірність дій та рішень суб"єкта владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію.

Згідно з ч.1 ст.55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Викладене свідчить, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

В даному випадку суд встановив, що позивач звернувся із позовом бо вважає, що відповідачем протиправно позбавлено його можливості реалізувати надане та гарантоване йому державою право на працю державного службовця, оскільки звільнено безпідставно та не уповноваженим суб"єктом.

Проте, зважаючи на досліджені судом матеріали справи та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області №51-к від 16.02.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 ", за підписом голови комісії з реорганізації, винесене відповідно до норм чинного, на той момент законодавства, з дотриманням процедури звільнення та уповноваженим суб"єктом.

Частиною 1 та 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, відповідач належними та допустимими доказами довів, що при винесенні оскаржуваного розпорядження діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв"язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області (вул.Грушевського, 60/2, Коростень, Коростенський район, Житомирська область,11500, ) та Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області (вул.Тараса Шевченка, буд.31-а, м.Овруч, Овруцький район, Житомирська область, 11101, 04053401) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення

Рішення складено у повному обсязі 01 жовтня 2021 року.

Суддя А.В. Горовенко