Справа № 200/6109/21
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 р. Справа№200/6109/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2021 року через систему «Електронний суд» позивач, ОСОБА_1 подав до суду адміністративний позов до відповідача, Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 січня 2021 року №46 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 15 січня 2003 року по 23 квітня 2020 року, як стаж роботи за вислугою років згідно з пунктом «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача переглянути заяву від 25 січня 2021 року про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 25 січня 2021 року звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за вислугою згідно із пунктом «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як працював механізатором (докером-механізатором) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах у порту. Рішенням №46 від 28.01.2021 відповідач відмовив у призначенні пенсії. На думку позивача, спірне рішення є протиправним оскільки, за Законом України «Про пенсійне забезпечення» у 55 років він може отримати пенсію, маючи половину від пільгового стажу, а на день звернення із заявою він досяг віку 55 років 9 місяців, і його пільговий стаж складав 17 років.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов та письмові пояснення в яких позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

24 січня та 24 грудня 2020 року, а також 25 січня 2021 року позивач звертався до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області через вебпортал Пенсійного фонду України з заявами про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-1V та пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням №46 від 28.01.2021 позивачу було відмовлено в призначені пенсії у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного спеціального стажу роботи.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з пунктом 16 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 11.10.2017) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які станом на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 11.10.2017) особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Пунктом «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. Стаж роботи позивача становить 36 років, 10 місяців, 9 днів, вислуга років станом на 11.10.2017 - 14 років, 08 місяців, 27 днів. Отже, позивач відпрацював необхідний загальний стаж роботи, але не має необхідної вислуги років станом на 11.10.2017.

Факт роботи позивача в період з 15.01.2003 по 23.04.2020 на посадах водія-докера, механізатора комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах не є спірним, але, враховуючи приписи пункту 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за вислугу років визначає станом на 11.10.2017. Як вже було зазначено станом на 11.10.2017 позивач відпрацював за спеціальністю 14 років, 08 місяців, 27 днів.

Висновки, викладені в рішеннях Конституційного суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 та від 23.01.2020 №1-р/2020, не вносять зміни до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

25 травня 2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

25 травня 2021 року від відповідача витребувані докази.

22 червня 2021 року до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області застосовані заходи процесуального примусу.

22 червня 2021 року допущена заміна Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

22 червня 2021 року вирішено провести розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

19 липня 2021 року засідання для розгляду справи по суті замінено підготовчим засіданням.

07 вересня 2021 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду по суті на 21 вересня 2021 року.

У судове засідання, призначене на 21 вересня 2021 року, сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача адвокат Лозинська О.О. подала заяву про розгляд справи у відсутність позивача.

Відповідач про причини неявки свого представника суд не повідомив.

Оскільки не має перешкод для розгляду справи, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, тому справа відповідно до вимог частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядається в порядку письмового провадження.

Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті (частина 2 статті 193 КАС України).

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

25 січня 2021 року за допомогою послуг веб-порталу Пенсійного фонду України ОСОБА_1 звернувся Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 98).

28 січня 2021 року Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення №49 про відмову в призначенні пенсії, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Спірне рішення вмотивовано тим, що станом на 11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 не мав необхідного пільгового стажу, який визначений пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 81).

Згідно із записами, наявними в трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в період з 15 січня 2003 року по 23 квітня 2020 року працював на посаді водія-докера, механізатора (водія-докери) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах в Державному підприємстві «Маріупольський морський торгівельний порт». Загальний стаж роботи становить 36 років, 10 місяців, 9 днів (а.с. 21-29).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Згідно з пунктом «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ, в редакції від 05 листопада 1991 року, право на пенсію за вислугу років мали механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі […].

Підпунктом 4 пункту 2 розділу І Закону України від 2 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII) пункт «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ був викладений в такій редакції:

«Право на пенсію за вислугу років мають:

г) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону».

Отже, змінами, внесеними Законом №213-VIII до положень Закону №1788-ХІІ, підвищено на п`ять років загальний стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, для категорій працівників, визначених, зокрема, пунктом «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

24 грудня 2015 року Законом України №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до пунктів «е» та «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Рішенням Конституційного суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 по справі №№ 1-13/2018(1844/16, 3011/16) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин пункт «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ діяв в редакції від 05 листопада 1991 року, а саме право на пенсію за вислугу років мали механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі […].

Отже, для призначення пенсії за вислугу років за пунктом «г» статті 55 Закону №1788-ХІІ чоловіку, який працював механізатором (докером-механізатором) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, останній має досягнути певного віку (55 років) та мати загальний стаж (25 років) та спеціальний стаж на зазначеній роботі (20 років).

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Згідно з преамбулою Закону №1058-ІV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду […]. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

03 жовтня 2017 року Законом України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набув чинності 11 жовтня 2017 року, були внесені зміни до Закону №1058-ІV.

Відповідно до пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV (в редакції від 11.10.2017) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV особам, які на день набрання чинності Законом України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» […].

Судом встановлено, що станом на 11 жовтня 2017 року позивач не досяг необхідного віку, та не мав вислуги років та стажу, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, які передбачені пунктом «г» статті 55 Закону №1788-XII.

Станом на 25 січня 2021 року (день подачі заяви про призначення пенсії за вислугу років) ОСОБА_1 досяг віку 55 років 9 місяців, мав загальний стаж роботи 36 років 10 місяців 9 днів та спеціальний стаж роботи на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах у порту - 17 років 3 місяці 9 днів.

Отже, станом на 25 січня 2021 року відсутні правові підстави для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «г» статті 55 Закону №1058-ІV, оскільки позивач не мав необхідного спеціального стажу (вислуги років).

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Суд не приймає до уваги всі інші доводи та заперечення сторін, оскільки вони висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають (стаття 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 193, 205, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 січня 2021 року №46 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років, зобов`язання зарахувати період роботи з 15 січня 2003 року по 23 квітня 2020 року, як стаж роботи за вислугою років згідно з пунктом «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов`язання переглянути заяву від 25 січня 2021 року про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відмовити повністю.

Повний текст рішення складений 05 жовтня 2021 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.І. Циганенко