Справа № 240/7317/21
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
04 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 240/7317/21
категорія 111030700
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Майстренко Н.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Газ" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач безпідставно застосував до відповідача штраф у розмірі 5100,00 грн. на підставі п. 7 ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оскільки відповідальність за порушення, визначене в акті перевірки, можлива лише у разі порушення даного пункту після 01.08.2020, чого позивачем допущено не було. Вважає, що відповідач незаконно вдався до перевірки інших питань, які не були підставою призначення фактичної перевірки.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву позивач просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що фактичною перевіркою встановлено, що ТОВ "Пан Газ" проводились розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування товарів із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів, а саме: з дати реєстрації по 01.08.2020, у зв`язку з чим до Товариства правомірно застосовано штрафні санкції у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, зазначає, що з 01.04.2020 застосовуються штрафи за необладнання та/або відсутність реєстрації витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів. На території акцизних складів, на яких здійснюється зберігання та реалізація пального, кожне місце відпуску пального наливом з акцизного складу повинно бути обладнане витратомірами-лічильниками, а кожен введений в експлуатацію стаціонарний резервуар повинен бути обладнаний рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції). Для скрапленого газу за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 стаціонарний резервуар, який введений в експлуатацію та розташований на акцизному складі може бути додатково обладнаний пристроєм для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі, який у розумінні Податкового кодексу України для зазначених товарів (продукції) розглядається як рівнемір-лічильник. Товариством не було надано доказів, що витратоміри-лічильники, які введені в експлуатацію та використовуються у господарській діяльності позивача, вчасно були зареєстровані в Єдиному реєстрі витратомірів-лічильників рівня пального. Фактична перевірка проведена у межах повноважень, визначених пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.
Ухвалою суду від 05.07.2021 призначено адміністративну справу до судового розгляду.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач перевищив свої повноваження при здійсненні фактичної перевірки, яка проводиться саме для підтвердження (спростування) факту порушення, а не для його виявлення. Вважає, що незаконна перевірка не може породжувати жодних правових наслідків.
Позивач у письмових поясненнях зазначає, що санкція за незастосування кодів УКТ ЗЕД в чеках РРО, яка діяла у період роздрукування позивачем чеків без цього реквізиту (квітень-липень 2020 р.), відмінна від тієї, що застосована відповідачем.
Протокольною ухвалою суду від 14.09.2021 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що ГУ ДПС у Житомирській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці - автогазозаправки Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Газ", з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Кодексу законів про працю України, Законів України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", за результатами якої складено акт від 26.02.2021.
Проведеною перевіркою встановлено такі порушення:
- не забезпечено програмування кодів товарної підкатегорії УКТ ЗЕД при реалізації підакцизних товарів "газ пропан-бутан" у період з дати реєстрації по 30.07.2020 року, чим порушено п. 11 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";
На підставі акта перевірки відповідачем 18.03.2021 були прийняті податкові повідомлення-рішення, які і оскаржуються позивачем:
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Позивач, заперечуючи щодо застосування до нього фінансових санкцій, зазначає, що порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню. За обставин, які склались у даній справі, позивач вказує на те, що йому була надана копія наказу, яка не відповідає вимогам до засвідчення копій документів, у наказі на перевірку не вказано період діяльності, який мав перевірятись, необґрунтовано, наявність якої інформації стала підставою для проведення фактичної перевірки.
Оцінюючи наведені аргументи позивача як такі, що можуть стати підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, судом враховується таке.
Згідно пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Стаття 81 Податкового кодексу України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:
- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);
- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.
Обставини, які мали місце у даній справі, вказують на наявність документів, необхідних для проведення перевірки. У свою чергу, твердження позивача стосовно того, що оформлення цих документів не відповідало певним вимогам, надавали йому можливість скористатись своїм правом щодо недопуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.
Такі аргументи позивача як надання йому копії наказу, яка не відповідає вимогам до засвідчення копій документів, а також невказання періоду діяльності, який мав перевірятись, суд не може визнати достатніми підставами для скасування оскаржуваних рішень, оскільки позивач, по-перше, не скористався визначеною законодавцем процедурою реагування на ці недоліки, а по-друге, позивач не довів, що ці недоліки призвели до порушення контролюючим органом строків, у межах яких можливе визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платнику податків.
Що стосується відсутності обґрунтувань того, яка інформація стала підставою для проведення фактичної перевірки, то з цього приводу суд зазначає, що законодавцем передбачена лише необхідність зазначення у копії наказу про проведення перевірки підстав для її проведення, визначених Податковим кодексом України.
Дослідивши зміст наказу ГУ ДПС у Житомирській області від 17.02.2021 №220-п, судом встановлено, що підставою проведення фактичної перевірки зазначено факт виявлення порушення вимог законодавства з реалізації пального без зазначення коду товарної підктегорії УКТ ЗЕД, а саме п. 11 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", який з`ясовано у ході доперевірочного аналізу на підставі доповідної записки управління податкового аудиту від 16.02.2021 №618/06-30-07-06.
Відповідачем було надано зазначену доповідну записку, за змістом якої виявлено факт реалізації на газозаправній станції ТОВ "Пан Газ" пального без зазначення коду товарної підктегорії УКТ ЗЕД, зокрема, реалізовано "газ пропан-бутан" 14.02.2020 о 08:38 за ціною 10,32 грн. у кількості 22 л.
Оцінюючи зазначену у доповідній записці інформацію у контексті визнання її підставою для проведення фактичної перевірки, судом враховується, що відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Кодексу).
Оскільки позивач займається діяльністю, яка регулюється приписами Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", контролюючий орган, маючи інформацію про порушення позивачем вимог законодавства з реалізації пального без зазначення коду товарної підктегорії УКТ ЗЕД, мав право на проведення фактичної перевірки у межах здійснення функцій, визначених статтею 19-1 Податкового кодексу України та визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Стосовно тверджень позивача про те, що відповідач повинен був перевіряти тільки ті порушення, інформація про які була наявна у податкового органу, суд зазначає, що позивач безпідставно ототожнює підставу перевірки з предметом перевірки.
Так, матеріальною підставою для проведення фактичної перевірки може бути наявність хоча б однієї з умов, передбачених п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.
У свою чергу, предметом фактичної перевірки є дотримання платником податків норм законодавства з питань: регулювання обігу готівки; порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій; ведення касових операцій; наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів; дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відтак, маючи законну підставу для призначення фактичної перевірки, відповідач здійснив її проведення відповідно до предмету, передбаченого пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Дії відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства, а тому доводи позивача про порушення порядку проведення перевірки та нікчемності її результатів є юридично безпідставними, зважаючи на що суд надає правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням по суті виявлених порушень.
Висновок про вчинення цього порушення пов`язаний з обставинами справи, відповідно до яких у період з 01.04.2020 по 04.04.2020 ТОВ "Пан Газ" на акцизному складі, розташованому за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Шкіряників, 14 Б, використовував у своїй діяльності два резервуари із заводськими номерами DS2511 та DS2516 об`ємами 4,85 м.куб. кожний та одну колонку для роздачі сумішей пропану і бутану, обладнану витратоміром-лічильником, заводський номер 251242. Встановлені на ємностях рівноміри-лічильники та витратомір-лічильник на колонці не були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального при здійсненні відпуску пального з акцизного складу, що підтверджується контрольними стрічками реєстратора розрахункових операцій.
Ці обставини власне не заперечуються позивачем, який вказав, що два резервуари із заводськими номерами Ds2511 та Ds2516, а також колонка для роздачі сумішей пропану та бутану, обладнана витратоміром-лічильником, заводський номер 251242, були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників 03.04.2020.
Відповідно до пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
У зв`язку із наведеним, суд погоджується із висновками контролюючого органу, що резервуари, які розташовані на АГЗС позивача та використовуються для здійснення операцій із обігу пального та його зберігання, повинні бути обладнані рівнемірами-лічильниками, а кожне місце відпуску пального - витратоміром-лічильником.
Зазначеним податковим повідомленням-рішенням 18.03.2021 року до позивача за порушення п. 11 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" були застосовані штрафні санкції на підставі п. 7 ст. 17 цього ж Закону.
При цьому, висновок про порушення вимог названого Закону стосується діяльності позивача виключно до 30.07.2020 року.
Спірні правовідносини врегульовані приписами Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", п. 11 ст. 3 якого передбачено що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.
За порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості (п. 7 ст. 17 Закону).
У той же час, така редакція статті, яка передбачає фінансову санкцію у розмірі трьохста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, запроваджена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та інших законів України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі та послуг" від 20 вересня 2019 року №128-IX, який набрав чинності з 1 серпня 2020 року.
До 01.08.2020 фінансова відповідальність передбачалась у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі порушення встановленого у пункті 1 статті 9 порядку проведення розрахунків через каси підприємств, установ і організацій, в яких ці операції повинні проводитися з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій у встановленому порядку, або у разі порушення порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному (крім приміського) та авіаційному транспорті.
Наполягаючи на законності застосування фінансових санкцій у розмірі, що встановлений після 01.08.2020 року, до порушень, вчинених до 30.07.2020 року, відповідач керується приписами п. 11 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, відповідно до якого штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).
Однак суд не погоджується з правовою позицією відповідача щодо розповсюдження ним правил застосування штрафних санкції, встановлених Податковим кодексом України, на правовідносини, пов`язані із застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Податкового кодексу України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.
Пунктом 1.1 ст. 1 передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
У свою чергу, преамбулою Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" встановлено, що цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
За визначенням, наведеним у ст. 2 Закону, фінансова санкція - грошова сума, що стягується за порушення вимог цього Закону з суб`єктів господарювання за місцем їх реєстрації до відповідного місцевого бюджету.
Розділ V цього Закону регулює питання відповідальності за порушення його вимог та не містить жодних положень про ретроспективну дію правових норм щодо застосування заходів фінансової відповідальності. Немає у Законі й норми, яка вказує на застосування відповідного (зменшеного чи збільшеного) розміру санкції на дату виявлення порушення, а не дату його вчинення.
Тому, враховуючи правила співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, які наведено у ст. 5 Податкового кодексу України, застосування фінансових санкцій, визначених у ст. 17 Закону "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", віднесено до компетенції податкових органів, проте строки сплати та їх розмір Податковий кодекс України не визначає.
У свою чергу, порядок застосування, строки сплати та розмір фінансових санкцій, що встановлені у ст. 17 Закону, визначаються саме цим Законом та мають бути диференційовані залежно від того, у якому періоді таке порушення було вчинене до 01.08.2020 чи після цієї дати.
Отже, оскільки відповідальність за порушення приписів п. 11 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі трьохста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян була запроваджена лише з 01.08.2020, а станом на цю дату контролюючим органом не встановлено відповідного порушення зі сторони позивача, застосування до нього фінансової санкції у сумі 5100,00 грн. визнається судом незаконним.
Відповідно, у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи усе викладене, судом встановлено наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення від 21.04.2021 №17 позивачем під час звернення з даним позовом до суду було сплачено судовий збір у загальній сумі 2270,00 грн., який підлягає розподілу відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України.
При цьому, оскільки позивачем судовий збір сплачено відповідно до його максимально встановленої ставки, суд позбавлений можливості вирахувати пропорційне співвідношення суми судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачу, по відношенню до суми задоволених позовних вимог, з огляду на що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 50% суми сплаченого судового збору, що становить 1135,00 грн.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 КАС України
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Газ" задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 04.10.2021.

Суддя Н.М. Майстренко