Справа № 200/753/21-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2021 року справа №200/753/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Голуб В.А., повний текст складено 17.05.2021 року в м.Слов`янськ Донецької області) від 05 травня 2021 року у справі №200/753/21-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування п. 24 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 68 від 08.05.2020 та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування п. 24 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 68 від 08.05.2020р. та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 у задоволені адміністративного позову відмовлено (а.с. 94-97).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що судовим рішенням у справі № 200/9022/19-а йому було встановлено 3 групу інвалідності з 20.06.2018р. внаслідок поранення, отриманого ним при виконанні обов`язку військової служби в країнах, де велись бойові дії. Крім того, вищевказаним рішенням встановлено, що з заявою про призначення грошової допомоги, позивач звернувся ще 15.03.2019р.. Позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975, які діяли на день звернення позивача із заявою. Позивач не має нести відповідальність за бездіяльність органів державної влади, які з 15.03.2019р. не розглядали його документи.

Позивач також вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що інвалідність була встановлена саме у зв`язку з захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, при отриманні травми 03.07.1987 року і що саме статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено вичерпний перелік підстав, коли призначення і виплата ОГД не здійснюється. При цьому, відповідачем у рішенні не наведено жодну із підстав.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач у період з 23.04.1982р. по 31.10.1983р. проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях), що підтверджено довідкою від 25.03.2014 року № 74 (а.с. 14).

Позивач є учасником бойових дій та особою з інвалідністю 3 групи, згідно з посвідченнями серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с. 8-9).

23 вересня 1983 року позивач отримав поранення при виконанні військового обов`язку, що підтверджується довідкою № 169 (а.с. 13, 82).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 427 від 18.02.2014 року встановлено, що поранення (контузія) та захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 12).

Позивачу первинно було встановлено третю групу інвалідності з 18.03.2014р., що засвідчується довідкою до акту огляду МСЕК № 415810 від 31.03.2014 р. (а.с. 84).

В подальшому позивачу були видані довідки, що засвідчують проведення повторного огляду та підтверджують третю групу інвалідності позивача (а.с. 10-11).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.11.2019р. по справі №200/9022/19-а суд визнав протиправною бездіяльність Донецького обласного військового комісаріату щодо неподання Міністерству оборони України висновку щодо можливості виплати позивачеві одноразової грошової допомоги. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 в 15-денний строк подати на розгляд розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги позивачу та заяву з документами позивача, подану для призначення одноразової грошової допомоги, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (а.с. 18-20). Рішення суду набрало законної сили 04 лютого 2020 року.

Під час розгляду адміністративної справи № 200/9022/19-а Донецький окружний адміністративний суд у рішенні від 13.11.2019р. встановив, що на звернення позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 надано позивачу відповідь № 01/46 від 15.03.2019 року, відповідно до якої у зв`язку з неповним комплектом документів, а саме відсутності первинної довідки до акта огляду МСЕК, зробити висновок щодо можливості призначення позивачу одноразової грошової допомоги Донецький обласний військовий комісаріат не має можливості. Також у вказаній відповіді звернуто увагу позивача на те, що усі необхідні документи повинні бути завірені належним чином та надані у двох примірниках через Бахмутський об`єднаний міський військовий комісаріат, або безпосередньо на адресу Донецького обласного військового комісаріату, завірені нотаріально.

На виконання вказаного рішення позивач 03.03.2020 р. звернувся на адресу Міністерства оборони України із заявою про призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 76).

Однак, відповідно до пункту 24 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 68 від 08.05.2020р. позивачеві було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки заявник звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги 03.03.2020р., а інвалідність йому встановлена 18.03.2014р., тобто більш ніж протягом трьох років з дня виникнення такого права, що визначено у п.8 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 74).

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у справі є наявність правових підстав для призначення та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Статтею (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин) визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІ).

Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на дату встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності ) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно пункту 6 статті 16-3 Закону № 2011-ХІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Частиною восьмою статті 16-3 Закону № 2011-ХІ передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

У пункті 9 цієї статті встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок №975).

Пунктом 2 наведеної постанови встановлено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

У відповідності до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; - у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, у разі встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як встановлено судом, первинно позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням, контузією, захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії - 18.03.2014р., що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №415810 від 31.03.2014 р. (а.с. 84).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було застосовано до спірних правовідносин законодавство, яке діяло на цей момент, тобто на 18.03.2014 року.

Як вже було встановлено вище, частиною восьмою статті 16 Закону №2011-ХІІ, яка діяла на час настання інвалідності позивача, передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем правомірно було відмовлено у задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 13.05.2020 у справі № 810/2517/18, від 20.04.2021 у справі № 818/2194/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи позивача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975, які діяли на день його звернення із заявою 15.03.2019р., колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки наведене не передбачено чинним законодавством.

В пункті 24 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 68 від 08.05.2020р. чітко визначено підставу відмови позивачеві у виплаті одноразової грошової допомоги - п.8 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме звернення за призначенням одноразової грошової допомоги більш ніж протягом трьох років з дня виникнення такого права.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі №200/753/21-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі №200/753/21-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 05 жовтня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

А.В. Гайдар