Справа № 160/16617/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

04 жовтня 2021 року Справа № 160/16617/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Серьогіна О.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо невжитті заходів відповідно до п.9 розділу XI Закону України №580-VІІІ «Про Національну поліцію» щодо призначення ОСОБА_1 в Національну поліцію України відповідно до його заяв від 08.10.2020 року на адресу МВС в яких висловлено бажання проходити службу в Національної поліції України;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України вжити заходів відповідно до п.9 розділу XI Закону України №580-VІІІ щодо призначення ОСОБА_1 в Національну поліцію відповідно до його заяв;

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо невжиття заходів відповідно до п.9 розділу XI Закону України №580-VІІІ щодо заяви ОСОБА_1 від 08.10.2020 року на адресу Голови Національної поліції, в якій висловлено бажання проходити службу в Національної поліції;

- зобов`язати Національну поліцію України та Головне управління Національної поліції в Запорізькій області України запропонувати ОСОБА_1 посади в поліції відповідно до положень п.9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ відповідно до поданих ним заяв;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області в частині невжиття дієвих заходів відносно ОСОБА_1 щодо призначення в Національну поліцію України згідно положень п.9 розділу XI Закону України №580-VІІІ відповідно до поданих ним заяв;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області вжити дієвих заходів відносно ОСОБА_1 щодо призначення в Національну поліцію згідно положень п.9 розділу XI Закону України №580-УІІІ відповідно до поданих заяв.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:

- обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також докази поважності причин пропуску відповідного строку, оформлене відповідно до вимог статей 161, 167 Кодексу адміністративного судочинства України (в примірниках відповідно до кількості учасників справи);

- належним чином завірених копій доказів, які додані до примірника адміністративного позову відповідно до кількості учасників справи (для суду та відповідачів) у відповідності до норм ст. 94 КАС України та п. 5.27 Національного стандарту України Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003), шляхом зазначення відміток, що складаються зі слів: Згідно з оригіналом, особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвище, дата засвідчення копії.

Копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року позивачем отримано особисто 21.09.2021 року, що підтверджується розпискою про отримання, яка міститься в матеріалах справи.

21.09.2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 20.09.2021 року надійшла заява, в якій він просить суд:

- визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними;

- розглянути заяву позивача ОСОБА_1 , викладену в клопотанні, щодо поновлення пропущеного процесуального строку.

В обгрунтування вказаного клопотання позивач посилається на те, що протягом тривалого часу не отримував відповіді на свої листи від відповідачів та сподівався, що його як поновленого судом працівника фактично поновлять на визначеній посаді.

Дослідивши клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску та поновлення строку звернення до суду, суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, позивач просить суд протиправною бездіяльність відповідачів щодо невжиття заходів відповідно до п.9 розділу XI Закону України №580-VІІІ «Про Національну поліцію» щодо призначення його в Національну поліцію України відповідно до поданих ним заяв.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку ст. 123 КАС України.

Визначення початку або встановлення такого строку виходить з того, що такий початок починає своє обчислення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В цьому випадку, законодавцем встановлена альтернативність такого обчислення, при чому в одному випадку це день об`єктивно достовірної та беззаперечної обізнаності такої особи, в іншому випадку таке обчислення повинно здійснюватися із можливості бути обізнаним про ті чи інші обставини, що можуть впливати на порушення прав, свобод чи інтересів (умовно), тобто встановлена так би мовити можлива обов`язковість бути обізнаним про ті обставини, що впливають або мають безпосередній вплив на відповідне порушення прав.

Суд зауважує, що законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Визначаючись із моментом, коли позивач повинен був дізнатись про бездіяльність відповідачів, суддя враховує таке.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, наказом МВС України №746 о/с від 16.10.2020 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року у справі №804/18599/14 у частині, яка допущена до негайного виконання, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління МВС України в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки з 28.10.2014 року.

08.10.2020 року позивач звернувся до відповідачів з заявами наступного змісту:

- до Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області - щодо виконання вказаного рішення суду та поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника міліції громадської безпеки ГУ МВС України в Запорізькій області. В даній заяві позивач також зазначив, що йому відомо про перебування ГУ МВС в стані ліквідації та висловив бажання проходити службу в Національній поліції;

- до Голови Національної поліції України - з проханням прийняти ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до Національної поліції відповідно до п.9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»;

- до Міністра внутрішніх справ України - з проханням прийняти ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до Національної поліції відповідно до п.9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» (Копії заяв в додатку).

У відповідності до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення

Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти в викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

У відповідності до частини першої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян встановлений Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.11.2017 року № 930.

В пункті 10 розділу 4 Порядку встановлено, що за зверненнями громадян, за якими неможливо своєчасно закінчити перевірку та прийняти в установлений термін рішення, виконавець не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення цього терміну письмово доповідає керівнику органу поліції або його заступнику та порушує питання щодо продовження терміну розгляду в межах, установлених законодавством про звернення громадян. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Виходячи із аналізу положень вказаного Порядку, останнім днем надання (направлення) позивачу відповіді на його звернення від 08.10.2020 року повинно бути 21.11.2020 року, за умови необхідності додаткового вивчення питань викладених у заяві.

Тобто про бездіяльність відповідачів щодо невжиття заходів відповідно до п.9 розділу XI Закону України №580-VІІІ «Про Національну поліцію» щодо призначення його в Національну поліцію України відповідно до поданих ним заяв, позивач повинен був дізнатися 21.11.2020 року.

При цьому, з позовною заявою до суду позивач звернувся 15.09.2021 року, що підтверджується відміткою на штемпелі вхідної кореспонденції суду.

Тобто, в розумінні абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, за захистом своїх прав та законних інтересів, порушення яких викликано бездіяльністю суб`єктів владних повноважень, позивач може звернутися у шестимісячний строк з моменту вчинення такої бездіяльності.

Оцінюючи наведені позивачем обгрунтування пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, слід зазначити, що такі підстави не можуть бути визнані поважними, виходячи з такого.

Так, зі змісту клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду вбачається, що фактично позивач не погоджується із діями відповідачів щодо відмови у вжитті певних заходів щодо нього, проте в даному випадку позивач оскаржує бездіяльність відповідачів щодо невжиття заходів відповідно до п.9 розділу XI Закону України №580-VІІІ «Про Національну поліцію» щодо призначення його в Національну поліцію України відповідно до поданих ним заяв, тому посилання позивача на тривалу відсутність відповіді від відповідачів, суддею не беруться до уваги.

Крім того, щодо посилань позивача про відсутність мотивованої відповіді відповідачів слід зазначити, що юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки не тягне за собою неможливості вчинення певних процесуальних дій чи звернення зацікавленої особи за правовою допомогою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 815/4480/16, від 31 липня 2018 року у справі № 311/32/17 (2-а/311/11/2017), від 03 травня 2018 року у справі № 826/6380/17.

Суддя зазначає, що як вказала Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Отримання позивачем листів від відповідачів у відповідь на його заяви не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що строк звернення із даним позовом до суду ним пропущено з поважних підстав.

Отже, звернувшись 15.09.2021 року до суду з позовом, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, не зазначивши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Жодних інших належних та допустимих доказів чи пояснень щодо причин пропуску шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, позивачем до суду не надано, відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Із наданого позивачем клопотання та зазначених ним доводів суддя не вбачає належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому суддя приходить до висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не можна вважати поважними.

При цьому позивач не надав будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи, що позивачем не наведено обставин та не надано відповідних доказів на їх підтвердження, які б свідчили про виникнення об`єктивних перешкод в реалізації позивачем права на звернення до суду за захистом порушених прав у спірних правовідносинах в межах строку звернення до суду, установленого законом, а наведені причини пропуску строку є неповажними, позовну заяву належить повернути у відповідності до приписів ч.2 ст.123 КАС України.

При цьому, слід зазначити, що повернення позовної заяви не призводить до ситуації, коли особа позбавляється права на судовий захист, оскільки це не перешкоджає позивачу повторно звернутись до суд після усунення обставин, які послугували підставою для повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна