Справа № 646/2888/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 р.Справа № 646/2888/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник відповідача Чубенко З.Ю.

представник відповідача Горобинська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Демченко С.В., м. Харків, по справі № 646/2888/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного спеціаліста-інспектора з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради Стеценка Олександра Сергійовича , Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 засобами Електронного суду звернувся з адміністративною позовною заявою до головного спеціаліста інспектора з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради Стеценка О.С., Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, в якій просив суд:

- скасувати постанову № АБ 050817 від 12 квітня 2021 року про накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) за ч. 1 ст.122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 квітня 2021 року отримав постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), винесену інспектором з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради Стеценком О.С., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, на підставі якої на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 24 березня 2021 року о 14 годині 44 хвилини за адресою: м. Харків, пл. Павлівська, 10, керуючи транспортним засобом Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР України, чим порушив вимоги п.8.4 «в» розділу 33 ПДР України.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та протиправною, а тому підлягає скасуванню оскільки світлини, які розташовані на офіційному сайті Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, не містять доказів фотофіксації знаходження автомобіля Suzuki Grand Vitara у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», а містить лише зображення окремо транспортного засобу та окремо зображення дорожнього знаку, отже належних, достатніх та достовірних доказів зупинки вказаного автомобіля у зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР України у справі немає.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.07.2021 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, зі змісту постанови вбачається, що 24 березня 2021 року об 11 годині 44 хвилини транспортний засіб Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, пл. Павлівська, 10 здійснив зупинку у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». На підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем надано роздруківку фотофіксації правопорушення. Однак, на думку позивача, остання не містять фіксації знаходження автомобіля позивача у зоні дії дорожнього знаку «3.34 «Зупинку заборонено», а містить лише зображення транспортного засобу окремо, а дорожнього знаку окремо.

Як зазначає апелянт наявність географічних координат на представлених фотознімках, на які послався суд першої інстанції, як на належний доказ розташування автомобіля позивача в зоні дії дорожнього знаку 3.34, є необгрунтованим, оскільки такі географічні координати є ідентичними, як на фотознімку перед знаком 3.34, так і на фотознімках автомобіля зроблених окремо, які, враховуючи наявність на фотознімках автомобіля позивача дорожньої розмітки 1.1 (яка, як раз таки позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування), не доводить неможливості розташування автомобіля позивача перед початком дії знаку 3.34, тобто в системі географічних координат, які вказані на фотознімку перед початком дії знаку 3.34.

Крім того, 02.07.2021 року та 30.07.2021 року електронною поштою позивачем був направлений запит про доступ до публічної інформації на адресу ГУНП в Харківській області та на адресу Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області, в яких позивач просив повідомити публічну інформацію про те, чи погоджувалось Харківською міською радою (її виконавчими органами) з органами Національної поліції України розміщення дорожніх знаків 3.34 Зупинку заборонено та 5.40 Кінець зони стоянки в районі площі Павлівської, 10 у м. Харкові та в районі площі Павлівської, 8 у м. Харкові. У разі наявності таких погоджень збоку УПП, просив надати відповідні копії документів.

29.07.2021 року на адресу запитувача надійшла письмова відповідь Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області від 29.07.2021 № 143зі/41/14/01-2021, в якій зазначено, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що Управлінням не погоджувалась схема організації дорожнього руху на розміщення дорожніх знаків 3.34 Зупинку заборонено та 5.40 Кінець зони стоянки в районі будинку № 10 по площі Павлівській у м. Харкові та 04.08.2021 року листом Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області від 04.08.2021 року № 149зі/41/14/08-2021 надано відповідь на звернення в якому зазначено, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що Управлінням не погоджувалась схема організації дорожнього руху на розміщення дорожніх знаків 3.34 Зупинку заборонено та 5.40 Кінець зони стоянки в районі будинку № 8 по площі Павлівській у м. Харкові.

Також скаржник в апеляційній скарзі посилається на постанову Верховного Суду № 133/532/17 від 24.09.2020 року в якій зазначено, що встановлення дорожніх знаків та як наслідок зміна схеми організації дорожнього руху органом місцевого самоврядування повинно бути погоджено із відповідними підрозділами Національної поліції.

Крім викладеного вище Верховний Суд зауважив, що аналіз положень норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про автомобільні дороги», Закону України «Про дорожній рух» дає підстави для висновку, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів.

Отже, як вважає позивач, встановлення дорожніх знаків та як наслідок зміна схеми організації дорожнього руху органом місцевого самоврядування повинно бути погоджено із відповідними підрозділами Національної поліції, а не з окремими поліцейськими.

Відповідачі скористалися своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серії АБ №050817 від 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 8.4 «в» Розділу 33 ПДР України за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 24 березня 2021 року об 11 годині 44 хвилини транспортний засіб Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, пл. Павлівська, 10 здійснив зупинку у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Позивач з даною постановою не погоджується і зазначає про відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, у повній мірі підтверджено як наявність повноважень у інспектора паркування для складання оскаржуваної постанови, так і факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, відповідальність за яке несе належний користувач транспортного засобу Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписами ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ( ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно зі ст. 249 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Положеннями ст.ст. 268, 280 КУпАП встановлено, що особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 279-1, КУпАП, якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та шостою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі ч. 2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих а автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Враховуючи наведене, у спірних правовідносинах протокол про адміністративне правопорушення не складається, а присутність правопорушника не є обов`язковою.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою і третьою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 701 від 10.10.2018 року уповноважено головних спеціалістів - інспекторів з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 і ч. 3 ст. 122 КУпАП у частині порушень правил зупинки, стоянки транспортних засобів та ч. 1 і ч. 2 ст. 152-1 КУпАП, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), у межах відповідного населеного пункту.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, які реалізуються, зокрема, шляхом розгляду справ про адміністративні правопорушення у разі їх виявлення.

За приписами ч. 1 ст. 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Приміткою до цієї статті Кодексу визначено, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно ч. 1 ст. 122 КпАП України порушення вимог дорожніх знаків, зокрема, зупинки, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР України.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 8.1, 8.2 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Згідно п. 8.4 "в" ПДР, дорожні знаки поділяються на групи, серед яких заборонні знаки, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до Розділу 33 "Дорожні знаки" ПДР знак 3.34 "Зупинку заборонено" забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Зона дії знаку - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаку поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Як встановлено приписами п. 8.2-1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Пунктом 10.1.1 Правил розташування дорожніх знаків визначених Національним стандартом України - ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» встановлено, що дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямом руху.

Статтею 6 Конвенції «Про дорожні знаки та сигнали» від 08.11.1968 року визначено, що дорожні знаки встановлюються таким чином, щоб їх легко та своєчасно могли розпізнати водії, для яких вони призначені. Будь-який знак, встановлений на стороні дороги, що відповідає напрямку руху повинен бути повторений над проїжджою частиною або на протилежній стороні дороги, якщо місцеві умови такі, що цей знак може не бути своєчасно замічений водіями транспортних засобів, для яких він призначений.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Так, надані під час розгляду справи роздруківки фотофіксації автомобіля не можуть бути визнані в якості належного та допустимого доказу, оскільки вони не містять відображення того, що автомобіль позивача Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в зоні дії дорожнього знаку «3.34», тобто не підтверджують наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача (а.с.74-77). Фотофіксації розташування автомобіля позивача по відношенню до знаку «3.34» відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не надано.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 року по справі № 686/15527/16-а.

Надана Схема організації дорожнього руху по майдану Свободи (а.с. 78) також не може бути визнана беззаперечним доказом наявності вказаного знаку станом на час вчинення оскаржуваного правопорушення, оскільки не підтверджує, що зображені на ній дорожні знаки були в наявності станом на 24.03.2021 року та відповідали вимогам національного стандарту, зокрема, не були затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо) та видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямом руху.

Крім того, в постанові про накладення адміністративного стягнення відсутні посилання на вказану схему.

Інших доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність 24.03.2021 року по напрямку руху позивача дорожніх знаків 3.34, що відповідають вимогам національного стандарту, відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду надано не було.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення" від 24.06.1988 року №6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7).

На підставі викладеного, за відсутності доказів порушення позивачем ПДР України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно пункту третього частини третьої вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій позивачем було сплачено за подання позову 454,00 грн. судового збору та 681,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, разом в сумі 1135,00 грн.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.07.2021 по справі № 646/2888/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову головного спеціаліста-інспектора з паркування інспекції з паркування Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради Стеценка Олександра Сергійовича № АБ 050817 від 12 квітня 2021 року про накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), якою ОСОБА_1 притягнуто до аміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпП закрити.

Стягнути з Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового в розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва