Справа № 160/16643/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 жовтня 2021 року Справа № 160/16643/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування акта,-

ВСТАНОВИВ:

15.09.2021 року Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23.02.2021, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 23.02.2021, щодо ОСОБА_1 в частині:

- Пункту 13 - висновку про наявність шкідливих умов праці;

- Пункту 17 - обставин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння);

- Пункту 18 - причини виникнення хронічного професійного захворювання.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, з доказами поважності причин пропуску відповідного строку. Суд звернув увагу, що в позовній заяві позивачем зазначено, що про своє порушене право АТ «ПІВДГЗК» дізналось 21.05.2021 після ознайомлення з матеріалами судової справи №213/1528/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ПІВДГЗК» стягнення моральної шкоди. Проте, судом встановлено, що Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23.02.2021 року підписано комісією, до складу якої входить ОСОБА_2 (начальник відділу охорони праці АТ «ПІВДГЗК») - працівник позивача. Таким, чином позивач знав про наявність Акту ще у лютому 2021 року. До суду з позовною заявою Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось 15.09.2021 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення.

30.09.2021 року позивач надав заяву про усунення недоліків позовної заяви. В обгрунтування заяви зазначено, що Товариство не заперечує той факт що, до складу комісії причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) ОСОБА_1 , входив працівник Позивача - ОСОБА_2 начальник відділу охорони праці АТ ПІВДГЗК. В той же час, пунктом 118 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, передбачено, що Акт за формою П-4, підписаний членами комісії з розслідування, протягом доби затверджується керівником територіального органу Держпраці та завіряється печаткою. Отже, Акт за формою П-4 вважається належним чином оформленим лише після затвердження його керівником територіального органу Держпраці та засвідчення печаткою. АТ ПІВДГЗК отримало належним чином оформлений акт лише 26.03.2021, що підтверджується записом у книзі реєстрації вхідної документації АТ ПІВДГЗК №694. Отже, строк для пред`явлення АТ ПІВДГЗК позову необхідно обчислювати з 26.03.2021, який спливає 26.09.2021 року.

Розглянувши заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає наступне.

Строк звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за приписами частин першої, другої якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

З долучених до матеріалів позовної заяви доказів вбачається та не заперечується представником позивача, що Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23.02.2021 року підписано комісією, до складу якої входить ОСОБА_2 (начальник відділу охорони праці АТ «ПІВДГЗК») - працівник позивача.

Судом встановлено, що зазначений Акт затверджено начальником ГУ Держпраці у Дніпропетровській області 23.02.2021 року.

Представник позивача зазначає, що АТ «ПІВДГЗК» отримано вказаний Акт 26.03.2021 року.

Проте, долучена до заяви позивача копія витягу сторінок з Книги реєстрації вхідної документації лише свідчить, що під номером « 694» зареєстровано документ «Упр-ня Держпраці», «Акт розслідування причин хроніч. проф. захворювання ОСОБА_1 ».

Суд критично оцінює такий доказ, адже він складений безпосередньо позивачем.

Жодних належних та допустимих доказів (поштовий конверт, супровідний лист ГУ Держпраці про направлення позивачу Акту) суду на підтвердження доводів позивача не надано.

Також, суд звертає увагу, що представник позивача вказує різні дати ознайомлення позивача з Актом: 21.05.2021 року (зазначено у позовній заяві) та 26.03.2021 року (зазначено у заяві про усунення недоліків позовної заяви).

Отже, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що про наявність оскаржуваного Акту позивачу було відомо ще в лютому 2021 року, до суду позов подано засобами поштового зв`язку 14.09.2021 року.

Таким чином, позивачем порушено шестимісячний строк звернення до суду; наведені представником позивача в заяві про усунення недоліків позовної заяви та прийняття до розгляду позовної заяви доводи не спростовують цього факту; позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що за наявності наміру поновити порушені права, позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом.

Отже, суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та задоволення заяви позивача про усунення недоліків позовної заяви та прийняття до розгляду позовної заяви.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи зазначене, заява позивача про усунення недоліків позовної заяви задоволенню не підлягає, а позовна заява Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування акта має бути повернута позивачу.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про усунення недоліків позовної заяви та прийняття до розгляду позовної заяви - відмовити.

Позовну заяву Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування акта - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар