Справа № 520/7771/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 р. Справа № 520/7771/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, по справі № 520/7771/21

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про стягнення невиплаченого грошового забезпечення та заборгованості з індексації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач), в якому просив стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018 (включно) в розмірі 6762 грн. 00 коп.; заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 (включно) в розмірі 3179 грн. 13 коп.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі № 520/7771/21 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року у справі № 520/7771/21 повністю та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що виплата поліцейським доплати за службу в нічний час у розмірі 35 % посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час передбачено Постановою Кабінету Міністрів від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» тв відповідно до «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260. Крім того, позивач зазначає, що йому було здійснено відповідачем доплату за службу в нічний час за період з 01.03.2018 року по 31.09.2019 року, в той час коли відповідачем відпрацьовано у нічний час за період з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року 1288 годин. Також позивач зазначає, що індексація грошового забезпечення за період служби в Департаменті патрульної поліції з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року йому не нараховувалась та не виплачувалась. Відповідач почав виплачувати індексацію грошового забезпечення з листопада 2017 року. Позивач зазначає, що вказана бездіяльність суперечить нормам права, оскільки індексація грошового забезпечення прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службі в поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Харківській області 07.11.2015 року по 02.01.2020 включно.

В своєму позові позивачем зазначено, що з 07.11.2015 по 28.02.2018 відповідачем не нараховувалась і не виплачувалась доплата за несення служби у нічний час, а з 07.11.2015 по 31.10.2017 не нараховувалась і не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Відповідно до розрахунку Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 31.05.2021, ОСОБА_1 перебуваючи на службі ніс службу в нічний час у період з листопада 2015 по лютий 2018, а саме: у листопаді 2015 - 48 годин, у грудні 2015 року - 56 години, у січні 2016 року - 40 годин, у лютому 2016 року - 64 години, у березні 2016 року - 64 години, у квітні 2016 року - 58 годин, у травні 2016 року - 56 годин, у червні 2016 року - 30 години, у липні 2016 року - 32 години, у серпні 2016 року - 40 години, у вересні 2016 року - 64 години, у жовтні 2016 року - 34 години, у листопаді 2016 року - 38 годин, у грудні 2016 року - 32 годин, у січні 2017 року - 56 годин, у лютому 2017 року - 64 годин, у березні 2017 року - 42 години, у квітні 2017 року - 62 години, у травні 2017 року - 56 годин, у червні 2017 року - 32 годин, у липні 2017 року - 24 годин, у серпні 2017 року - 58 годин, у вересні 2017 року - 54 годин, у жовтні 2017 року - 48 години, у листопаді 2017 року - 32 години, у грудні 2017 року - 32 годин, у січні 2018 року - 24 години, у лютому 2018 року - 48 годин.

Не погоджуючись із вказаними обставинами, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з вказаним позовом.

Відмовивши у задоволенні позову, першої інстанції дійшов висновку, що з боку Департаменту патрульної поліції не були порушені вимоги законодавства, у частині нарахування та доплати за службу у нічний час позивача, оскільки відсутні довідки обліку несення поліцейським ОСОБА_1 служби в нічний час за період з 07.11.2015р. по 28.02.2018р. Отже, нарахування та здійснення виплати за службу у нічний час, не можливе, у зв`язку з порушенням у такому разі, вимог абзацу 6 пункту 11 розділу II наказу МВС України Порядку № 260.

Крім того, судом зазначено, що згідно відомостей про грошове забезпечення, відповідачем була нарахована та виплачена позивачу доплата за службу у нічний час за період 01.03.2018 по 18.06.2018. Крім того, на підставі постанови КМУ від 18.10.2017 № 782, після внесених змін до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078, якими 5 абзац було доповнено словом "поліцейський", у зв`язку з набранням чинності вказаною постановою 24.10.2017 виплата індексації грошового забезпечення позивачу здійснювалась з листопада 2017 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стосовно позовних вимог про нездійснення нарахування та виплати позивачу доплати за службу в нічний час, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова №988) визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 п. 5 Постанови № 988 визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Згідно зі ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постанови № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських був затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260).

Відповідно до п. 11 Розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Порядку №260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Як встановлено матеріалами справи, а саме з листа відповідача від 01.04.2021 року, доплату позивачу за службу в нічний час було здійснено за період з 01.03.2018 року по 31.09.2019 року, підстави для нарахування доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 року по 28.02.2018 року відсутні.

Крім того, відповідно до розрахунку Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 31.05.2021, кількість відпрацьованих годин у нічний час ОСОБА_1 в нічний час у період з листопада 2015 по лютий 2018, становить: у листопаді 2015 - 48 годин, у грудні 2015 року - 56 години, у січні 2016 року - 40 годин, у лютому 2016 року - 64 години, у березні 2016 року - 64 години, у квітні 2016 року - 58 годин, у травні 2016 року - 56 годин, у червні 2016 року - 30 години, у липні 2016 року - 32 години, у серпні 2016 року - 40 години, у вересні 2016 року - 64 години, у жовтні 2016 року - 34 години, у листопаді 2016 року - 38 годин, у грудні 2016 року - 32 годин, у січні 2017 року - 56 годин, у лютому 2017 року - 64 годин, у березні 2017 року - 42 години, у квітні 2017 року - 62 години, у травні 2017 року - 56 годин, у червні 2017 року - 32 годин, у липні 2017 року - 24 годин, у серпні 2017 року - 58 годин, у вересні 2017 року - 54 годин, у жовтні 2017 року - 48 години, у листопаді 2017 року - 32 години, у грудні 2017 року - 32 годин, у січні 2018 року - 24 години, у лютому 2018 року - 48 годин.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів здійснення позивачу нарахування та виплати доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за період з листопада 2015 по лютий 2018.

Відповідачем не було надано будь-яких пояснень, які слугували підставою для ненарахування та невиплати доплат за службу в нічний час у спірний період.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав позивача є задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за період 07.11.2015 року по 28.02.2018 року (включно).

Стосовно заборгованості з індексації грошового забезпечення позивача, колегія суддів зазначає.

Частинами 1, 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Вказаний порядок регулюється Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-XII), який визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 (далі - Порядок № 1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 6 Закону № 1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що законом визначено, що грошове забезпечення, є грошовим доходом громадян, одержане ними в гривнях на території України і не має разового характеру, отже підлягає індексації в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2003р. № 1078 (далі Порядком № 1078)

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 (в редакції до 24.10.2017) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 внесено зміни до вказаного порядку та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

Отже, невключення поліцейських до переліку категорій осіб яким здійснюється індексація грошового забезпечення, в спірний період, стало підставою для непроведення індексації позивача.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Стаття 94 Закону України "Про Національну поліцію" у спірному періоді була чинною, не конституційною не визнавалася.

В силу положень ч.2 ст. 8 Закону № 1282-XII за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень.

Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України, у разі невідповідності правового акта закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що право на індексацію доходів позивача передбачено Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", а отже відповідачем допущена протиправна бездіяльність при не здійсненні індексації доходів позивача в спірний період.

Матеріали справи не місять доказів, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017, що свідчить про допущену відповідачем протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Враховуючи ст. 8 Конституції України щодо принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів вважає, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018 (включно), а також заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 (включно).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі № 520/7771/21 пдлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з Департаменту патрульної поліції Націнальної поліції України стягнення доплати за службу в нічний час у розмірі 6762,00 грн, а також заборгованість з індексації у розмірі 3179,13 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

З огляду на викладене, повноваження щодо обрахунку доплати за службу в нічний час та індексації, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок визначеного розміру суми - відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що якщо позивач не погодиться з розрахунком доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, який буде проведений за рішенням суду, дане питання повинно вирішуватися окремо, відповідно до діючого законодавства. На даний час відсутні підстави для визначення до стягнення конкретної суми доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення позивача, оскільки відповідні дії щодо нарахування цієї суми відповідачем не проведені.

Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частини першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Матеріали справи не містять, та до суду апеляційної інстанції позивачем не були надані докази витрат на професійну правничу допомогу, зокрема копії договору про надання правової (правничої) допомоги, акту виконаних робіт, квитанції.

Враховуючи відсутність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі № 520/7771/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення невиплаченого грошового забезпечення та заборгованості з індексації - задовольнити частково.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018 (включно), а також заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 (включно).

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський