Справа № 280/5313/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 280/5313/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року (головуючий суддя Калашник Ю.В.) у справі № 280/5313/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу у квітні 2020 року та у квітні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 3160,00 грн. та 3391,00 грн.;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити належну позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 та 2021 роки, виходячи з розміру, визначеного частиною п`ятою статті 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3531-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплачених сум допомоги.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо виплати позивачу у квітні 2020 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 3160 грн. та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити належну позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік повернений з тих підстав, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду. При цьому, судом вказано, що заяву про поновлення строку звернення до суду в частині вимог щодо разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік позивач не подав, належних доказів поважності причин пропуску такого строку суду не надано, а вказані позивачем підстави пропуску строку на звернення до суду є неповажними.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 12.07.2021, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В апеляційній скарзі зазначає, що предметом позову є соціальні виплати, а тому строк звернення до адміністративного суду по соціальним виплатам не застосовується відповідно до постанови Верховного Суду від 24.11.2020 № 815/460/18.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

В свою чергу, згідно із ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 позовну заяву залишено без руху. Надано строк для звернення із заявою про поновлення строку звернення до суду протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали суду позивачем подано пояснення, що протиправна невиплата допомоги у розмірі, визначеному Законом, сталась з вини держави в особі її компетентних органів (Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики, відповідача), та відноситься до триваючого правопорушення, оскільки суб`єкт владних повноважень - орган соціального захисту - протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) стосовно позивача, чим порушує право позивача на соціальний захист. Процесуальний закон, у частині визначення строків звернення до суду, не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту. Зважаючи на те, що непроведення виплати належної суми допомоги відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, виплата недоплаченої суми допомоги має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Дослідивши обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.02.2021 у справі №800/30/17 (99901/328/18) зауважила, що вжиття конструкції "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, позивач, отримавши у 2020 році разову грошову допомогу до 5 травня, знав про розмір виплаченої допомоги, тому до 30 вересня 2020 року, відповідно, - тобто до закінчення встановленого законом кінцевого строку виплати цієї допомоги, мав обґрунтовані очікування на отримання більшої суми, ніж йому була нарахована та виплачена.

Після спливу граничної дати виплати щорічної разової грошової допомоги у відповідному році, у випадку незгоди із її розміром, у позивача розпочинається відлік процесуального строку звернення до суду із оскарженням розміру такої щорічної разової грошової допомоги.

Не погодившись із розміром виплаченої у 2020 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, позивач до 30.03.2021 мав змогу звернутися до суду із адміністративним позовом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що строк звернення до суду із позовом, в частині заявлених вимог щодо виплати допомоги за 2020 рік, слід обраховувати з 30 вересня 2020 року.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17. В даному судовому рішенні Суд зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Натомість, позивач звернувся до суду 25.06.2021, тобто поза межами шестимісячного стоку, визначеного ч.2 ст.122 КАС України.

Посилання позивача на правові висновки, що сформовані Великою Палатою Верховного Суду (справа №815/1226/18), Верховного Суду (справа №815/460/18), суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у вказаних справах розглядалось питання строків звернення із позовом до суду у правовідносинах щодо виплати пенсії. При цьому, вказане питання розглядалося в контексті співвідношення норм процесуального права (ст..122 КАС України) та норм матеріального права (ст.87 Закону №1788-ХІ та ст..46 Закону №1058-ІV), якими передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, нормами пенсійного законодавства прямо передбачено неможливість застосування строків звернення до суду із позовом у випадку, якщо особою не отримано нараховані суми пенсії з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Оскільки у спірному випадку предметом спору не є виплата чи невиплата державної пенсії, то посилання позивача на вказані правові висновки є безпідставними.

Отже, є правильними висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування у спірних відносинах положень ст.122 КАС України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не надано доказів та не наведено обставин, які б підтверджували наявність об`єктивно непереборних, не залежних від волевиявлення особи та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами причин для своєчасного вчинення процесуальних дій, а саме звернення до суду з позовом.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Статтею 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи відсутність поважним причин пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви у відповідній частині.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 280/5313/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко