Справа № 140/3173/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3173/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування наказу військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 11-од від 22 лютого 2021 року в частині накладення дисциплінарного стягнення попередження про неповну службову відповідність.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що по факту незадовільного виконання позивачем своїх службових обов`язків щодо нього було проведено службове розслідування. Разом з тим, позивач вказує, що не вчиняв жодного дисциплінарного проступку та не порушував військової дисципліни.

ОСОБА_2 зазначає, що отримавши посвідчення про відрядження №8 від 28 січня 2021 року, подав рапорт, у якому вказав, що наказ про відрядження є незаконним і суперечить чинному законодавству.

Зауважує, що 29 січня 2021 року позивач вибув до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, однак по дорозі почалися проблеми зі здоров`ям, відтак ОСОБА_1 звернувся до лікарні для надання допомоги. Після того, все таки прибув до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, після чого повернувся до міста Володимира-Волинського.

11 лютого 2021 року позивача повідомлено про те, що він викликається 12 лютого 2021 року на 11:00 год для ознайомлення з результатами службового розслідування.

За невиконання розпоряджень начальника штабу - заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 січня 2021 року №501/3/1/79 та військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166 на офіцера мобілізаційного відділення Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки старшого лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

Однак, позивач вважає, що під час проведення службового розслідування не враховані дійсні обставини, вказує, що ніяких вимог статуту Збройних Сил України не порушував.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнає, оскільки відповідно до розпорядження начальника штабу - заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 січня 2021 року №501/3/1/79 та розпорядження військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166 (копія додається) старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер мобілізаційного відділення Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, мав вибути 29.01.2021 року у відрядження (до окремого розпорядження на період виконання службових (бойових) завдань військовою частиною НОМЕР_1 в районі проведення операції об`єднаних сил) до військової частини НОМЕР_1 (місце перебування військової частини НОМЕР_1 - військова частина НОМЕР_2 смт. Мала Любаша Рівненської області).

У відповідності до розпорядження військового комісара Волинського обласного ТЦК та СП від 27 січня 2021 року №ВП/166 старший лейтенант ОСОБА_1 о 12.10 годині 29 січня 2021 року прибув у Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та в присутності майора юстиції ОСОБА_3 , помічника військового комісара з правової роботи - начальника юридичної групи Волинського обласного ТЦК та СП, та майора ОСОБА_4 , начальника відділу персоналу Волинського обласного ТЦК та СП, заявив, що він відмовляється вибути до військової частини НОМЕР_1 , оскільки в нього є «вагомі підстави». Після цього, старший лейтенант ОСОБА_1 залишив приміщення Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з поясненнями, які позивач надав в ході службового розслідування, останній вважає його направлення у відрядження неправомірним та таким, що суперечить пунктам 112 та 145 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, оскільки на його утриманні перебуває багатодітна родина, діти до чотирнадцяти років та непрацездатні (хворі) батьки, зокрема, хвора матір, що має III гр. інвалідності.

Проте, відповідно до вимог п. 145 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення), не допускається направлення у відрядження без їх згоди військовослужбовців-жінок вагітних та тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років. Тобто, Положення чітко регламентує ту обставину, що дія п. 145 поширюється винятково на жінок-військовослужбовців.

Відповідно до вимог п. 112 цього ж Положення, військовослужбовець не може бути переміщений (відрядження не є за своєю природою переміщенням чи його формою, оскільки носить тимчасовий характер, на попередньо визначений строк) без його згоди на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадку, коли є потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Разом з тим, варто зауважити, що жодних підтверджуючих документів щодо наявності непрацездатних (хворих) батьків, що знаходяться на утриманні військовослужбовця, старший лейтенант ОСОБА_1 не надав.

З огляду на вищевказані обставини, встановленим порядком було проведено службове розслідування, за результатами якого був виданий наказ військового комісара Волинського обласного ТЦК та СП №11-од від 22 лютого 2021 року, яким, окрім іншого, на офіцера мобілізаційного відділення Володимир-Волинського об`єднаного районного ТЦК та СП старшого лейтенанта ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

Після виходу з відпустки, на службовій нараді осіб офіцерського складу Володимир-Волинського об`єднаного районного ТЦК та СП старшому лейтенанту ОСОБА_1 було доведено вимоги наказу військового комісара Волинського обласного ТЦК та СП №11-од від 22 лютого 2021 року та, власне, накладене дисциплінарне стягнення. Даний спосіб доведення наказу цілком і повністю відповідає вимогам Дисциплінарного Статуту ЗСУ. Окрім того, варто зауважити, що позивач з невідомих причин відмовився ознайомлюватись із оскаржуваним наказом під підпис, а тому був обраний саме такий спосіб доведення наказу до військовослужбовця, який унеможливив би відмову останнього від ознайомлення з обраним видом дисциплінарного стягнення.

Після прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, як того вимагають положення Дисциплінарного Статуту ЗСУ, та, власне, видання оскаржуваного наказу, командуванням Волинського обласного ТЦК та СП у відповідності до вимог керівних документів було повідомлено Волинську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону та Рівненський зональний відділ військової служби правопорядку стосовно наявності (відсутності) підстав для притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Окремо зауважує щодо твердження позивача стосовно упередженого ставлення командування Волинського обласного ТЦК та СП до позивача. Згідно тексту службової характеристики за час проходження військової .служби на займаній посаді старший лейтенант ОСОБА_1 зарекомендував і себе з негативної сторони. До виконання службових обов`язків ставиться без належної відповідальності. На зауваження та критику з боку старших начальників реагує слабо, інколи агресивно. Висновки службової характеристики знаходять своє підтвердження у висновках атестаційної комісії, де зазначено, що старший лейтенант ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає.

З огляду на вищевказане представник відповідача вважає питання про упереджене ставлення до старшого лейтенанта ОСОБА_1 недоречним.

Крім того, позивачем до позовної заяви було долучено протокол ультразвукового обстеження від 29 січня 2021 року, проте попри твердження позивача про важкий стан здоров`я та необхідність «негайного всебічного обстеження та лікування», жодним документом (висновком) підтверджено не було.

З наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач просив задовольнити позов повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, про що свідчить копія посвідчення офіцера НОМЕР_3 (а. с. 7).

Відповідно до розпорядження начальника штабу - заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 січня 2021 року №501/3/1/79 та розпорядження військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166 (копія додається) старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер мобілізаційного відділення Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, мав вибути 29.01.2021 року у відрядження (до окремого розпорядження на період виконання службових (бойових) завдань військовою частиною НОМЕР_1 в районі проведення операції об`єднаних сил) до військової частини НОМЕР_1 (місце перебування військової частини НОМЕР_1 - військова частина НОМЕР_2 смт. Мала Любаша Рівненської області).

Вимоги вищезазначеного розпорядження було доведено до старшого лейтенанта ОСОБА_1 під особистий підпис тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Володимир- Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майором ОСОБА_5 під час службової наради в присутності офіцерського складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що засвідчено в рапортах командира військової частини НОМЕР_4 майора ОСОБА_6 та заступника військового комісара - начальника відділення рекрутингу та комплектування Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майора ОСОБА_7 .

Відповідно до розпорядження військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166 старший лейтенант ОСОБА_1 о 12.10 годині 29 січня 2021 року прибув у Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та в присутності майора юстиції ОСОБА_3 , помічника військового комісара з правової роботи - начальника юридичної групи Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та майора ОСОБА_4 , начальника відділу персоналу Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, заявив, що він відмовляється вибути до військової частини НОМЕР_1 , оскільки в позивача є «вагомі підстави». Після цього він залишив приміщення Волинського обласного територіального центру комплс ктування та соціальної підтримки.

З метою з`ясування причин та обставин, що призвели до невибуття у відрядження до військової частини НОМЕР_1 офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , та встановлення ступеня вини, відповідно до наказу від 01 лютого 2021 року № 45-агд заступнику військового комісара з морально-психологічного забезпечення начальнику відділу морально-психологічного забезпечення та зв`язків з громадськістю Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковнику ОСОБА_8 доручено провести службове розслідування відповідно до наказу Міністра оборони від 21 листопада 2017 року № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України». Про результати проведеного розслідування доповісти актом до 15 лютого 2021 року (а. с. 27).

Актом службового розслідування від 12 лютого 2021 встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер мобілізаційного відділення Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_1 і, таким чином, не виконав без поважних причин розпорядження начальника штабу заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 січня 2021 року №501/3/1/79 та військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166, чим порушив статті 37, статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (а. с. 28-33).

Наказом військового комісара Волинського обласного ТЦК та СП від 22 лютого 2021 року № 11-од «Про результати службового розслідування» за невиконання розпоряджень начальника штабу заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та військового комісара Волинського обласного ТЦК та СП накладено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність (а. с. 8-10).

Не погоджуючись з вищевказаним наказом позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Згідно з статтею 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Закон №548-XIV) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціям (стаття 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно абзацу 2 статті 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Частиною першою статті 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Як встановлено частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 83 зазначеного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно частини першої статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ слідує, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Як вбачається із частин першої, третьої статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Частиною сьомою статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Пунктом 2 розділу І Порядку №608 визначено, що службове розслідування це - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктом 1 розділу V Порядку №608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування.

Як було встановлено судом, наказом військового комісара Волинського обласного ТЦК та СЦ від 01 лютого 2021 року № 45-агд було призначено службове розслідування по факту не вибуття у відрядження до військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

В акті службового розслідування вказано, що старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер мобілізаційного відділення Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не вибув у відрядження до військової ретини НОМЕР_1 і, таким чином, не виконав без поважних причин розпорядження начальника штабу заступника командувача військ Ьперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 січня 2021 року №501/3/1/79 та військового комісара Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 січня 2021 року №ВП/166, чим порушив статтю 37, статтю 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

В позовній заяві позивач не заперечує факту неприбуття у відрядження до військової частини НОМЕР_1 , та вказує, що його направлення у відрядження є неправомірним та таким, що суперечить пунктам 112 та 145 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, оскільки на його утриманні перебуває багатодітна родина, діти до чотирнадцяти років та непрацездатні (хворі) батьки, зокрема, хвора матір, що має III групу інвалідності.

З даного приводу суд зазначає, що порядок проходження військової служби у Збройних силах України громадянами України визначено відповідним Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі за текстом - Положення).

Так, пунктом 12 Положення передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до приписів пункту 40 Положення, у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для дальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту.

Приписами пункту 82 Положення встановлено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця.

Військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду (пункт 83 Положення).

Згідно з приписами пункту 90 Положення, необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, що вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.

Переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи (пункт 110 Положення).

Відповідно до пункту 112 Положення, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

З аналізу вищезазначених норм, суд приходить до висновку про те, що згоди військовослужбовця при переміщенні не вимагається, а наказ про переміщення військовослужбовця з однієї військової частини до іншої не змінює правовідносин з приводу проходження військової служби.

Пунктом 113 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що переміщення на нове місце військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, викликане потребою догляду за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) чи особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, здійснюється командирами з`єднань, рівнозначними їм і вище посадовими особами на підставі рапорту військовослужбовця та відповідних документів, які підтверджують потребу в постійному сторонньому догляді (допомозі, нагляді) за ними.

Пункт 4.14 розділу IV Інструкції №170 застосовується виключно до п.п. 2, 3 п. 82 Положення №1153/2008. Так, п. 4.14 Інструкції №170 визначено переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які мають потребу за станом свого здоров`я або за станом здоров`я членів сімей змінити місце служби і проживання, а також за сімейними обставинами та з інших поважних причин, або на нижчу на один ступінь посаду за ініціативою військовослужбовця.

Однак таке переміщення відбулося не у зв`язку з ініціативою військовослужбовця, що мають потребу за станом свого здоров`я або за станом здоров`я членів сім`ї змінити місце служби і проживання, а також за сімейними обставинами.

Пункт 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачає виключення до переміщення без згоди військовослужбовця, якщо потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами.

Документів які б підтверджували доводи позивача щодо потреби щоденного догляду за хворою матір`ю позивачем не надано.

Отже, враховуючи, що позивач не надав документів, які би підтверджував факт утримання чи піклування за непрацездатною особою, яка потребує стороннього догляду посилання позивача на дані обставини є не обґрунтованими.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що на його утриманні перебуває багатодітна родина, діти до чотирнадцяти років, як на підставу неможливості вибути у відрядження, оскільки пунктом 145 Положення чітко встановлено, що направлення у відрядження військовослужбовців-жінок вагітних та тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років, без їх згоди не допускається.

Також суд не бере до уваги твердження позивача про не ознайомлення його з актом службового розслідування та оскаржуваним наказом, оскільки в акті службового розслідування мітиться відмітка про ознайомлення від 13 лютого 2021 року та підпис позивача. У суду відсутні підстави ставити під сумнів належність даних підписів позивача.

Виходячи із законодавчих приписів та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність було вчинено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України.

Таким чином, оскаржуваний наказ є правомірним з огляду на те, що він прийнятий у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені наведеними законодавчими приписами, а в діях позивача є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному випадку позивач не довів та не надав доказів порушення його прав відповідачем, у зв`язку з прийняттям оскаржуваного наказу. Доводи позивача є надуманими та не узгоджуються з встановленими на підставі письмових доказів фактами. Водночас, відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність оскаржуваного наказу.

Крім того, у пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування наказу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ф. А. Волдінер