Справа № 400/4558/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/4558/20
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.04.2020 року №5, №5, №5, №5, прийняті Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, якими нараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, військовий збір та застосовано штрафні санкції за неподання річної декларації про доходи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акту перевірки від 27.02.2020 року, який нею ніколи не отримувався й про зміст якого їй не було відомо. До того ж позивач зазначає, що строк позовної давності за кредитним договором на час прийняття рішення про анулювання (прощення) кредитором боргу сплив, що згідно приписів п.п. «д» п. 164.2.17 статті 164 ПК України виключає віднесення суми прощеного боргу до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

При прийнятті рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у 2005 році було укладено кредитний договір, кредитний портфель разом з боргом по якому 18.03.2011 року продано ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА». Тому саме з 18.03.2011 року у ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА» виникло право вимоги заборгованості за кредитним договором. Зважаючи, що рішення про анулювання (прощення) боргу ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА» прийнято 16.01.2015 року, то на той час 3-річний строк позовної давності сплив. За таких обставин, анульована (прощена) заборгованість в даному випадку не є додатковим благом і як наслідок не є доходом позивача, що включається до бази оподаткування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, Головне управління ДПС у Миколаївській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування наведених доводів апелянт зазначив, що за наслідком перевірки спеціалістами ГУ ДПС у Миколаївській області встановлено, що ОСОБА_1 в 2015 році на підставі Додаткового договору від 30 січня 2015 року за №5 до Кредитного договору від 22 серпня 2005 року за №ML-007/089/2005 отримала додаткове благо загальною вартістю 573 257,48 грн. від ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», який відображено у звітності за формою 1- ДФ за І кв. 2015 року за ознакою доходу 126.

Також перевіркою встановлено, що позивачем за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року податкова декларація до ГУ ДПС у Миколаївській області не надана в термін до 01.05.2016 року, чим порушено підпункти 16.1.2, 16.1.3, п.16.1 ст.16, п.п. 49.18.4, п.49.18 ст. 49, п. 176.1. ст.176, п.179.1. ст.179 Кодексу. Отже,з урахуванням висновків акту перевірки встановлено, що фактично позивачем за 2015 рік податок з доходів та військовий збір на момент перевірки не сплачено, декларація про доходи за вказаний період не подана, що й стало підставою для винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечувала проти її задоволення та просила суд залишити оскаржуване рішення без змін.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Листом №3/28/14-29-33-05-08 від 16.01.2020 року Головне управління ДПС у Миколаївській області направило запит ОСОБА_1 щодо надання пояснень причин неподання декларації про доходи за 2015 рік та не сплати податків з доходів. Вказаний лист цього ж дня було направлено на адресу позивача, проте повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 24-28).

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області про проведення документальної невиїзної перевірки від 13.02.2020 року №464 та повідомлення від 14.02.2020 року за №132/14-29-01-04-40 відповідачем відповідно до п.п.78.1.2 п. 78.1 ст.78 та п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України проведено документальну невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору від одержаного доходу за ознакою « 126» (додаткове благо) у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року. Вказаний наказ та повідомлення направлено на податкову адресу позивача, проте також було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 29-33).

Перевіркою встановлено, що згідно Додаткового договору від 30 січня 2015 року за №5 до Кредитного договору від 22 серпня 2005 року за №ML-007/089/2005 ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», яке підписано особисто ОСОБА_1 30 січня 2015 року, кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 573 257,48 грн. (п`ятсот сімдесят три тисячі двісті п`ятдесят сім) гривень 48 копійок, скасовує всю суму пені, що була нарахована до моменту укладання цього додаткового договору; припиняє претензійно-позовну роботу по стягненню боргових зобов`язань за Кредитним договором і Позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед Кредитором у повному обсязі. Сума штрафних санкцій (пені) не підлягає включенню до складу місячного (річного) оподаткованого доходу платників податків-фізичних осіб відповідно до абз.2 п.п.165.1.55 п. 165.1 ст.165 Податкового Кодексу.

Враховуючи зазначене вище, громадянка ОСОБА_1 в 2015 році отримала додаткове благо загальною вартістю 573 257,48 грн. від ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», який відображено у звітності за формою 1- ДФ за І кв. 2015 року за ознакою доходу 126.

Листом №3/92/14-29-33-05-08 від 20.02.2020 року ОСОБА_1 запрошено для ознайомлення з результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки. Вказаний лист направлено на адресу позивача, проте повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 34-37).

За результатами перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 27.02.2020р. №230/14-29-33-05-11/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення:

1) підпунктів 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 розділу І, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 розділу II пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, в результаті чого податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік не подана до ДПІ в термін до 01.05.2016; підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту «Д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України, а саме: заниження та несплата податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в сумі 114 042,50 гривень;

2) пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого занижено та не сплачено військовий збір за 2015 рік на суму 8 598,86 гривень;

3) підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 та пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, щодо забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, встановлено відсутність (не надання) первинних документів (а.с.38-53).

Акт перевірки направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача, однак повернуто відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.54-56).

За наслідком встановлених порушень відповідачем 27.04.2020 року винесено:

1) податкове повідомлення-рішення №5, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн. (а.с.12);

2) податкове повідомлення-рішення №5, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у сумі 170 грн. (а.с.14);

3) податкове повідомлення-рішення №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 10 748,58 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням на 8 598,86 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 2 149,72 грн. (а.с.16);

4) податкове повідомлення-рішення №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 142 553,13 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 114 042,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 28 510,63 грн. (а.с.18).

Законність вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом спору у справі, що розглядається.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

За змістом пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Підпунктами 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

У справі, що розглядається, податковим органом встановлено, що позивач отримав дохід у вигляді анулювання основної суми заборгованості за ознакою доходу « 126» у вигляді додаткового блага.

Судом апеляційної інстанції з метою з`ясування факту зміни валюти зобов`язання було витребувано відповідні відомості від ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» та згідно наданих пояснень у листі від 05.07.2021 року б/н вказано, що зміни валюти зобов`язання по кредитному договору №ML-007/089/2005 та Додатковому договору від 30 січня 2015 року за №5 до Кредитного договору від 22 серпня 2005 року за №ML-007/089/2005 не було. При видачі та закритті кредиту валютою був долар США (а.с. 203).

Позивачкою не заперечується факт анулювання (прощення) основної суми боргу в розмірі 573 257,48 грн., проте її доводи зводяться до того, що вказана сума не може бути віднесена до загального річного оподатковуваного доходу платника податку, оскільки не відповідає вимогам п.п. «д» п.164.2.17 статті 164 ПК України, так як рішення про анулювання прийнято після закінчення строку позовної давності.

Судова колегія не може погодитись з вказаним твердженням позивача з огляду на наступне.

Згідно з приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 260 (ч.ч.1,2) ЦК України регламентовано, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

За імперативними приписами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судовою колегією та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 22 серпня 2005 року уклала з Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» кредитний договір №ML-007/089/2005, за умовами якого отримала кредит в розмірі 45 000 дол. США під 4,5% річних + FIDR (плаваюча процентна ставка) строком до 22 серпня 2025 року (а.с.69-77).

18.03.2011 року між покупцем - ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» та продавцем - ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами п.3.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець продає (переуступає) Покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься в Додатку 1 до цього Договору), а Покупець приймає такий Кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь Продавця Винагороду (а.с.78-89).

Згідно з витягом з Додатку 1 до договору купівлі-продажу Кредитного портфелю від 18.03.2011 ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» отримано від ПАТ «ОТП Банк» в межах придбаного Кредитного портфелю права вимоги за кредитним договором №ML-007/089/2005 від 22.08.2005 на загальну суму боргу боржника за кредитним договором у валюті договору - 36 194,15 дол. США, та загальну суму процентів, нарахованих на суму заборгованості боржника за кредитним договором у валюті договору - 9 237,04 дол. США, а всього станом на 18.03.2011 - 45431,19 дол. США (а.с. 90).

Відповідно до витягу з протоколу №3 від 16.01.2015 року кредитним комітетом ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» розглянуто питання щодо врегулювання заборгованості за кредитним договором №ML-007/089/2005 від 22.08.2005 року та погоджено підписання додаткової угоди з прощенням боргу, за умови погашення заборгованості в розмірі 9 500 доларів США (а.с.91).

Згідно Додаткового договору від 30 січня 2015 року за №5 до Кредитного договору від 22 серпня 2005 року за № ML-007/089/2005 ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», який підписано особисто ОСОБА_1 30 січня 2015 року, сторони домовились:

п. 2.1.1.1. - позичальник 30 січня 2015 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 9500 доларів США

п. 2.1.3. - за умов належного виконання позичальником умов Додаткового договору, кредитор, серед іншого, здійснить анулювання (прощення) боргу в розмірі 573 257,48 грн. (а.с. 94-95).

Таким чином, сторони, уклавши додатковий договір, визнали наявність боргових зобов`язань та оновили перебіг строків позовної давності, взявши на себе нові зобов`язання.

При цьому фактичне анулювання (прощення) боргу в розмірі 573 257,48 грн. відбулось вже за наслідком укладення Додаткового договору, тому відсутні підстави вважати, що рішення про анулювання прийнято після закінчення строку позовної давності.

Також судова колегія звертає увагу, що п. 3.4. Додаткового договору визначено, що ОСОБА_1 повідомлено про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій звітності, що вказує на обізнаність позивача з обов`язком задекларувати дохід та сплатити відповідні відрахування.

Крім того судова колегія наголошує, що суд першої інстанції протиправно послався на витяг з протоколу №3 від 16.01.2015 року, як на рішення про анулювання боргу, оскільки останній не є рішенням, а висловленням наміру кредитора у подальшому змінити умови кредитного договору шляхом укладення додаткового договору.

Під час розгляду даної справи спростовано посилання позивача на порушення процедури проведення позапланової документальної невиїзної перевірки в частині не надіслання Акту перевірки, оскільки матеріали справи містять докази його направлення на податкову адресу позивача.

Оскільки під час судового розгляду встановлено факт отримання позивачем доходу в розмірі 573 257,48 грн. у 2015 році внаслідок анулювання (прощення) кредитного боргу, висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем податкового зобов`язання з ПДФО і військового збору та винесені ППР від 27.04.2020 №5, №5, №5 та №5 є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову в цій справі та зазначає, що відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень.

Згідно ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.3 ч.1 ст.317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо встановить невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні вказаного рішення вірно встановив всі обставини справи, проте дійшов помилкових висновків про протиправність податкових повідомлень-рішень, тому на підставі п.3 ч.1 ст.317 КАС України колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.