Справа № 507/1226/21
Суддя: Брюховецький О. Ю.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Є.у.н.с. 507/1226/21
Провадження № 2-а/512/14/21
"04" жовтня 2021 р. смт. Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.

за участю секретаря Шаповал Н.Г.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, інспектора сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 2 Первомайського районного відділу ГУНП в Миколаївській області сержанта поліції Гончарука І.І. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2021 позивач звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з адміністративним позовом в якому просив скасувати постанову серії ЕАО № 4569487 від 01.08.2021 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 122 КУпАП, а справу закрити за відсутності складу правопорушення.

10.08.2021 ухвалою Любашівського районного суду Одеської області вказаний адміністративний позов переданий на розгляд до Савранського районного суду Одеської області.

28.08.2021 адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 надійшла до канцелярії Савранського районного суду Одеської області.

Автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому дану справу.

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 30.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 08.09.2021.

08.09.2021 ухвалою Савранського районного суду Одеської області задоволено клопотання позивача та замінено неналежного відповідача Первомайський районний відділ Головного управління національної поліції в Миколаївській області на належного Головне управління національної поліції в Миколаївській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач указує, що 01.08.2021 інспектором поліції СПД №1 ВП №2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, сержантом поліції Гончаруком І.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4569487, в якій зазначено, що позивач 01.08.2021 об 11 годині 44 хвилини, на 285 кілометрі автодороги М-05 Київ Одеса, керував автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому рухався в крайній лівій смузі для руху при вільній правій смузі, своїми діями порушив пункт 11,5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена частиною 2 статті 122 КУпАП. Внаслідок цього на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав.01.08.2021 позивач дійсно керував своїм автомобілем марки «ЗАЗ Ланос» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та рухався по автодорозі Київ Одеса, та в районі смт. Криве Озеро змушений був їхати по лівій смузі для руху, об`їжджаючи перешкоду, оскільки асфальтоване покриття правої смуги було витоптане та прогнуте колією , через що автомобіль кидало зі сторони в сторону. Такі пояснення були надані інспектору поліції, проте ним вони не були взяті до уваги і він виніс оскаржувану постанову. Єдиним доказом, доданим до оскаржуваної постанови є відеозапис, з яким позивач не був ознайомлений. Вказаний відеозапис не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки працівником поліції в постанові не зазначений пристрій, за допомогою якого був виготовлений такий відеозапис.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви у повному обсязі, просив її задовольнити з підстав викладених у ній.

01.10.2021 до канцелярії суду від Головного управління національної поліції в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

Того ж дня, 01.10.2021, до канцелярії суду надійшло клопотання Головного управління національної поліції в Миколаївській області про розгляд справи без участі їх представника.

Відповідач, інспектор сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 2 Первомайського районного відділу ГУНП в Миколаївській області сержанта поліції Гончарук І.І., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями, зокрема, про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин, до суду не звертався.

Частиною 3 статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, за приписами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 01.08.2021 інспектором поліції СПД №1 ВП №2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, сержантом поліції Гончаруком І.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4569487

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач 01.08.2021 об 11 годині 44 хвилини, на 285 кілометрі автодороги М-05 Київ Одеса, керував автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому рухався в крайній лівій смузі для руху при вільній правій смузі, своїми діями порушив пункт 11,5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена частиною 2 статті 122 КУпАП. Внаслідок цього на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Разом з тим, позивач в адміністративному позові заперечує вказане та зазначає, що вищезазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню оскільки він змушений був їхати по лівій смузі для руху, об`їжджаючи перешкоду, оскільки асфальтоване покриття правої смуги було витоптане та прогнуте колією , через що автомобіль кидало зі сторони в сторону. Крім того, позивач посилається на те, що Єдиним доказом, доданим до оскаржуваної постанови є відеозапис, з яким позивач не був ознайомлений. Вказаний відеозапис не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки працівником поліції в постанові не зазначений пристрій, за допомогою якого був виготовлений такий відеозапис.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до частини 2 статі 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Тобто, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності за наявності доказів вини цієї особи у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку).

Згідно з пунктом 1 статті 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях відповідної особи.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди

Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, потрібна обов`язкова наявність такої обставини як порушення розташування транспортних засобів на проїзній частині.

01.10.2021 на електронну адресу Савранського районного суду Одеської області надійшов відзив на адміністративну позовну заяву від Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

В додатках до відзиву представник відповідача зазначає, що до нього додано оптичний DVD з відеозаписом, проте жодного диску разом з відзивом судом не отримано. Враховуючи те, що копія позовної заяви отримана відповідачем 09.09.2021, суд констатує, що відповідач мав достатньо часу до дати розгляду справи для надсилання відзиву разом з відеозаписом поштовим відправленням.

Позивачем копія відзиву на момент судового розгляду також отримана не була, у зв`язку з чим, він змушений був ознайомлюватися з його змістом безпосередньо в судовому засіданні, для чого була оголошена технічна перерва.

Поряд з цим, суд констатує, що відповідач не додав до електронного листа відповідні відео файли, маючи при цьому технічну можливості це зробити.

Відповідно до ухвали Савранського районного суду Одеської області від 30.08.2021 відзив необхідно було подати не пізніше дати судового засідання.

Також з відзиву на адміністративний позов вбачається, що відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області копія позовної заяви з копією ухвали Савранського районного суду Одеської області про залучення управління до участі у справі в якості відповідача отримано 09.09.2021. Проте відзив на адміністративний позов отримано судом на електронну пошту лише 01.10.2021, тобто лише за три дні до судового засідання. При цьому вказаний відзив не містить відомостей, про те, що відправлення відповідачем відправлено також поштовим відправленням.

Водночас, враховуючи, що відповідачем відзив на позовну заяву надісланий на електронну адресу суду лише через три тижні з моменту отримання копії позову, відсутність відомостей його відправки на адресу суду поштою (разом з додатками, зокрема, відеозаписом) та з огляду на клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Поряд з цим відповідно до отриманого судом відзиву на адміністративну позовну заяву представник відповідача зазначає, що позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн, за те, що останній, керуючи транспортним засобом ЗАЗ-Ланос, рухався вулицею Центральною в смт. Криве Озеро, Миколаївської області в крайній лівій смузі для руху, при вільній правій смузі для руху.

Однак в судовому засіданні позивач зазначив, що вказана подія відбувалась на 285 кілометрі автодороги М-05 Київ Одеса в районі смт. Криве Озеро, Миколаївської області а не в самому смт. Криве Озеро. Вказана обставина також підтверджується оскаржуваною постановою (а.с.4).

Водночас, позивач заперечує сам факт вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення, що за відсутності доказів іншого, виключає наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 11.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Отже, за відсутності доказів того, що позивач 01.08.2021 об 11 годині 44 хвилини, на 285 кілометрі автодороги М-05 Київ Одеса, керував автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому рухався в крайній лівій смузі для руху при вільній правій смузі, суд бере до уваги твердження позивача, що він змушений був їхати по лівій смузі для руху, об`їжджаючи перешкоду, оскільки асфальтоване покриття правої смуги було витоптане та прогнуте колією, через що автомобіль кидало зі сторони в сторону.

Відповідачами не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що позивач порушив зазначені вимоги ПДР України.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачами не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснень свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем правил дорожнього руху.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень є сама оскаржувана постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваних постанові.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18), згідно з якими сама по собі оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення. Тоді як візуальне спостереження за дотриманням ПДР України працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Отже, інспектор поліції при винесені постанови та відповідач в суді не надали доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 конкретного адміністративного правопорушення, будь-які пояснення очевидців (свідків), які б підтвердили склад адміністративного правопорушення; фото-, або відеофіксацію зазначеного порушення ПДР України.

Отже, відповідачем в порушення вимог статті 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Однак оскаржувана постанова встановленому критерію щодо належного доведення вини особи не відповідає та не містить належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 вимог частини 2 статті 122 КУпАП.

З огляду на викладене, в діях позивача виключається наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Решта доводів позивача, щодо не зазначення пристрою за допомогою якого було здійснено відеозапис, так само не була спростована відповідачами по справі.

Крім того, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеній у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а (адміністративне провадження № К/9901/21241/18), яка в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, є недоведеним.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова серії ЕАО № 4569487 від 01.08.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вимог частини 1 статті 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статей 247, 251, 252, 280, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статей 73, 74, 77, 241, 242, 296 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, інспектора сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 2 Первомайського районного відділу ГУНП в Миколаївській області сержанта поліції Гончарука Івана Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4569487 від 01.08.2021, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 винесену інспектором сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 2 Первомайського районного відділу ГУНП в Миколаївській області сержанта поліції Гончаруком Іваном Ігоровичем, про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати на відшкодування судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень у мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.Ю. Брюховецький