Справа № 237/4686/20
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2021 року справа №237/4686/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Гайдара А.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Куркчи Костянтина Олександровича на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 лютого 2021 р. (повний текст рішення складено 25.02.2021 у м. Курахове) у справі № 237/4686/20 (головуючий І інстанції суддя Сенаторов В.А.) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Куркчи Костянтина Олександровича про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) у грудні 2020 року звернувся до Мар`їнського районного суду з позовною заявою до поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Куркчи Костянтина Олександровича (далі - відповідач), в якій просив постанову відповідача ЕАН № 3581346 від 21.12.2020 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити (а.с. 1-5).

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 лютого 2021 р. у справі № 237/4686/20 позов задоволено.

Постанову поліцейського роти № 2 батальону № 1 УПП в Донецькій області капрала поліції Куркчи Костянтина Олександровича серії ЕАН № 3581346 від 01.06.2020 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень за ч. 1 ст. 122 КУпАП, - скасовано.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно позивача про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП закрито (а.с. 53-58).

Додатковим рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 14.04.2021 повернуто позивачу судовий збір (а.с. 63-64).

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів вказує на те, що у спірній постанові є посилання на технічний засіб та постанова містить відомость про швидкість вимірювання приладом TruCAM та дані про нагрудні камери поліцейських. Факт порушення позивачем п. 12.4 Правил дорожнього руху України підтверджується долученим фото та відео.

Вважає, що спірна постанова прийнята у відповідності до норм чинного законодавства України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Як вбачається зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 3581346, ОСОБА_1 було притягнуто 21.12.2020 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Як зазначено в постанові, 21.12.2020 року о 10:27 годині в м. Маріуполь по пр. Карпова, 190, позивач, керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 79 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пунктів на 29 км/год, що зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Спірним у цій справі є правомірність винесення відповідачем постанови серії ЕАН № 3581346 від 21.12.2020, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі за порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За унормуванням ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу за правилами ст. 7 КУпАП в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За унормуванням ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Унормуванням ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП занотовано, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

П. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила), передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Як встановлено судом, вимірювання швидкості руху автомобіля позивача проводилося за допомогою лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів TruCam LTI 20/20.

Копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18780 від 21.05.2020 року, чинного до 21.05.2021 року, підтверджується, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № TC000587 за результатами повірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач (а.с. 28).

До матеріалів справи працівником поліції було долучено диск із відеозаписом з пристрою TruCam, похідну від вказаного відеозапису таблицю, на якій зафіксовано транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 , та відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

При цьому, у постанові, зокрема, повинно бути зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, у випадку здійснення вказаної дії.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що взагалі текст постанови прочитати неможливо, тому розібрати чи додавався до постанови відеозапис чи ні, яким приладом було зафіксовано порушення не надається можливим.

Таким чином з матеріалів справи неможливо визначити технічний засіб, на який було зафіксовано правопорушення, встановити, що порушення було зафіксовано працівником поліції саме на той пристрій, результати успішної повірки якого були долучені до матеріалів справи, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції стосовно не прийняття у якості допустимого доказу наданий працівником поліції відеозапис з технічного пристрою «TruCAM», а відтак є недопустимим і похідний від вказаного відеозапису доказ - фототаблиця із зображенням автомобіля з номерним знаком НОМЕР_2 .

Позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2019 року по справі 428/2769/17, згідно якого у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що відповідач не довів факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні від 06.12.1988 року по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (рішення ЄСПЛ від 24.11.2000 року у справі «Дактарас проти Литви»).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

За вимогами ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що постанова серія ЕАН № 3581346 від 21.12.2020 прийнята у відповідності до вимог законодавства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі наведеного, керуючись статями 205, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Куркчи Костянтина Олександровича на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 лютого 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 лютого 2021 р. у справі № 237/4686/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко