Справа № 527/997/21
Суддя: Павлійчук А. В.
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 527/997/21
провадження 2-а/527/8/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 року Глобинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Павлійчук А.В.,

при секретарі Бурбизі Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Глобине Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військового комісара Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковника Осадчук Михайла Володимировича, за участю третьої особи: Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач в позовній заяві просить скасувати постанову № б/н від 17.05.2021 року військового комісара Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковника ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.210-1 ч.2 КУпАП і справу про адміністративне правопорушення закрити.

При цьому позивач покликається на те, що він не згідний з постановою про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 ч.2 КУпАП та накладеним стягненням у виді 5100 гривень штрафу, оскільки вважає що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, так як ОСОБА_1 є відповідальною особою за ведення військового обліку військовозобов`язаних у виконавчому комітеті Глобинської міської ради, прийняв надану ОСОБА_3 Довідку № 17 замість військового квитка, коли той відповідно до розпорядження Глобинського міського голови приступав до повноважень старости Глобинської міської територіальної громади з 26.03.2021 року. ОСОБА_1 наголосив старості ОСОБА_3 , що надана ним довідка не відповідає військово обліковим документам, однак той повідомив, що під час звернення його та його брата ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для надання їм військового квитка, то пройшли медичну комісію були притягнені до адміністративної відповідальності, квитанції про сплату штрафу та висновки медичної комісії здали до ІНФОРМАЦІЯ_1 та чекають на отримання військового квитка чи іншого документа. Крім того 26.03.2021 року ОСОБА_1 ознайомив старосту ОСОБА_3 з аркушем Правил військового обліку громадян України та видав йому корінець розписки про прийом на зберігання військово облікового документа дійсного до 30.03.2021 і підготував повідомлення про заміну облікових даних щодо ОСОБА_3 до Глобинського РТЦК та СП.

Позивач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в адресованому відзиві прохав розгляд справи проводити за його відсутності.

Позивач направив відповідь на відзив, якою повністю заперечує відзив відповідача.

Дослідивши матеріали справи, письмові відзив на позов та відповідь на відзив, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.05.2021 року військовим комісаром Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.210-1 ч.2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень за те, що позивач, при оформленні документів, щодо прийому на роботу, порушив вимоги щодо ведення військового обліку викладені в ст.. 37 авб.2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних. Крім того ОСОБА_1 порушено вимоги п.2.3 своєї посадової інструкції від 04.05.2016 року та п. 2.3. Посадової інструкції від 05.12.2017 року, з вимогами яких він був ознайомлений під особистий підпис та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.210-1 ч.2 КУпАП.

Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами КАС України.

Відповідно до вимог ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюється нормами КУпАП.

Так, ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до положень ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст.280 КУпАП - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст.252 КУпАП - орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

До такого висновку суд дійшов з врахуванням наведених нижче обставин.

Так, згідно вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ч.1, 2 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На обов`язковості застосування судами вказаної правової позиції неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 27.06.2019 року у справі №560/751/17, адміністративне провадження №К/9901/2047/18 колегія суддів Касаційного адміністративного суду зауважила, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок ж доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача відповідно до ст.71 ч.2 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Помилковим є висновок про зобов`язання, виключно, скаржника надати докази відсутності порушення ним відповідних норм чи правил, переклавши, тим самим, обов`язок доказування, регламентований ст.71 ч.2 КАС України, з відповідача на позивача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами фактів порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Відповідно до положень ст.42 ЗУ Про військовий обов`язок та військову службу керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, допризовної підготовки, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Статтею 210-1 ч.2 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні встановлено, що позивач працює з 05.12.2017 відповідальною особою за ведення військового обліку військовозобов`язаних в Глобинській міській раді головним спеціалістом по кадрах відділу організаційно кадрової роботи виконкому Глобинської міської ради. При оформленні на роботу ОСОБА_3 старостою повідомив останньому, що в нього замість військового квитка або іншої послужної картки довідка, тому ОСОБА_3 був направлений до військового комісаріату для отримання документа встановленого зразка, який той отримав 17.05.2021 року

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимог ст.77 ч.2 КАС України, факти порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено.

За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 ч.2 КУпАП, є не доведеним.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем не надано суду переконливих доказів спростування позовних вимог позивача, позовні вимоги про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, законними, тому суд дійшов до висновку про їх задоволення.

Згідно ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим постанова в справі про адміністративне правопорушення від 17.05.2021 року відносно позивача є незаконною і вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховує те, що позивач не заявляє про відшкодування за рахунок відповідача понесених ним судових витрат по справі та вважає доцільним судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.ст.210-1, 235, 287, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.77, 139, 143, 159, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до військового комісара Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковника Осадчук Михайла Володимировича, за участю третьої особи: Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову за справою про адміністративне правопорушення від 17 травня 2021 року винесену військовим комісаром Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст.286 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 );

Відповідач: військовий комісар Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковника ОСОБА_2 (Полтавська область, м. Глобине, вул. Гагаріна, 1);

Третя особа: Глобинський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (Полтавська область, м. Глобине, вул. Гагаріна, 1, ).

Повне рішення суду складено 01.10.2021.

Суддя А. В. Павлійчук