Справа № 522/11498/21
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/288/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі :

головуючого судді Науменко А.В., за участю:

секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 11 червня 2021 року № 88 про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2021 позивач звернувся до суду із позовом до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 11.06.2021 № 88 про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.2021 працівниками ГУ ДМС України в Одеській області відносно громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було складено рішення № 88 про примусове повернення до країн походження із зобов`язанням залишити територію України до 21.06.2021. Зазначене рішення було прийняте на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Посилаючись на невідповідність зазначеного рішення вимогам Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги.

13.07.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

02.08.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він не визнає позовні вимоги та зазначає наступне. 11.06.2021 співробітниками Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області за адресою: Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Сонячна, 18-Б було виявлено громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого в подальшому було доставлено до ГУ ДМС України в Одеській області. В ході проведення перевірки зі слів позивача було встановлено, що він прибув на територію України 15.03.2017 за паспортним документом для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 терміном дії до 27.10.2026. Про те, що він є нелегальним мігрантом розуміє, із заявою для добровільного повернення не звертався. Однак, порушив правила перебування іноземців на території України, а саме ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування іноземців в Україні за що був притягнутий до адміністративної відповідальності у встановлений законом порядку.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, сторони надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Судом встановлено, що позивач прибув на територію України 15.03.2017 за паспортним документом для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 терміном дії до 27.10.2026.

11.06.2021 співробітниками Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області за адресою: Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Сонячна, 18-Б було виявлено громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого в подальшому було доставлено до ГУ ДМС України в Одеській області.

11.06.2021 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування на території України стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005028, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД № 005085 та прийнято рішення № 88 про примусове повернення до країни походження із зобов`язанням залишити територію України до 21.06.2021.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Позивач обґрунтовуючи незаконність рішення відповідача від 11.06.2021 № 88 про примусове повернення до країни походження із зобов`язанням залишити територію України посилається на ч. 4. Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVAD -19)» від 17.03.2020, відповідно до якого до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

Разом з цим суд зауважує на тому, що позивач прибув на територію України ще в 2017 році, проте доказів того, що ним вчинялися будь-які дії для встановлення свого легального перебування на території України до запровадження дії карантину ним не надано, як і доказів того, що саме через запровадження карантинних заходів у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVAD -19) він не зміг вчинити такі дії. Окрім того, позивач не був позбавлений права подати усі необхідні документи шляхом поштового чи електронного зв`язку до відповідної установи з метою набуття легального статусу на території України.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно із ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканість його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Позивачем у своїй позовні заяві вказано, що працівниками ГУ ДМС України в Одеській області в порушення зазначених положень не з`ясовано факту наявності або відсутності у позивача малолітньої дитини та не взято до уваги відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України.

Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів того, що він має на території України сім`ю чи малолітню дитину на які посилається в позові. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 522/14416/18 наголосив на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Водночас суд відхиляє посилання позивача на те, що відповідачем не взято до уваги відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, оскільки зазначені обставини не спростовують порушення позивачем міграційного законодавства України.

При цьому судом враховано, що позивачем не наведено умов, які можуть бути розглянуті в контексті визнання його особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до вимог ст.ст. 3, 14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року, ст. 3 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність видів поводження та покарання від 1984 року та п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Поряд з цим, позивачем не надано доказів звернення до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України для добровільного повернення в країну походження або з заявою про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 11.06.2021 № 88 про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись, ст.ст. 72-74, 77, 90, 242-246, 250, 255, 288 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 11 червня 2021 року № 88 про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення його повного тексту.

Суддя А.В.Науменко

04.10.21