Справа № 420/6152/21
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6152/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря с/з - Сініцина А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 19.03.2021 року № 78-ос «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві з 20 березня 2021 року;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.03.2021 року (включно) по день ухвалення рішення.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.10.2020 року позивачу вручено перше попередження про вивільнення у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві. 29.01.2021 року позивачу вручено друге попередження про наступне вивільнення. 19.03.2021 року позивача ознайомлено із наказом про звільнення та звільнено із займаної посади.

Позивач вважає наказ про звільнення незаконним, таким, який суперечить законодавству, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

14.05.2021 року за вх. № 24364/21 від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивача звільнено з посади в ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, з припиненням державної служби, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Наказом ТУ ДБР у м. Миколаєві від 25.02.2021 №45-ДСК затверджено зміни до штатного розпису на 2021 рік в ТУ ДБР у м. Миколаєві, які вводились в дію з 01.03.2021р. З зазначеного вище наказу вбачається, що дійсно у відповідача мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису. Тому, висновок позивача про відсутність умов, за яких у відповідності до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» можливе звільнення з займаної посади, є помилковим. Крім того, чинним діючим Законом України «Про державну службу», процедура припинення державної служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців; скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізації державного органу; ліквідації державного органу, не передбачає обов`язку суб`єкта призначення на підставі приписів КЗпП України попередньо вирішувати питання про можливість переведення державного службовця на іншу посаду відповідно до його кваліфікації, пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби або іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі навіть у випадку реорганізації державного органу. Також у відзиві відповідач звертає увагу на те, що питання призначення на посади в ДБР є дискреційною функцією суб`єкта призначення. Відповідач вважає, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

26.05.2021 року за вх. №26962/21 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заяви чи клопотання від сторін.

07.05.2021 року до суду надійшла заява від відповідача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою ПЗ ЕаsуСоn.

28.05.2021 року за вх. №ЕП/14571/21 від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

31.05.2021 року за вх. №ЕП/14754/21 від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

01.06.2021 року за вх. № 28317/21 від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

01.06.2021 року позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із знаходженням на стаціонарному лікуванні.

11.06.2021 року за вх. №30530/21 від відповідача надійшли заперечення.

06.07.2021 року за вх. №35515/21 від відповідача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

05.08.2021 року від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

11.08.2021 року за вх. № ЕП/21569/21 від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

11.08.2021 року за вх. № ЕС/1687/21 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

12.08.2021 року від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

31.08.2021 року за вх. №37дск від відповідача надійшли витребувані судом додаткові докази по справі.

01.09.2021 року до суду надійшла заява від відповідача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою ПЗ ЕаsуСоn.

17.09.2021 року за вх. №51555/21 надійшли додаткові пояснення по справі.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою суду від 22.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче засідання на 13.05.2021 року о 14:00 год. та зупинено провадження по справі до 13.05.2021 року о 14:00 год.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року допущено участь представника відповідача по справі в судовому засіданні в режимі відеоконференції щодо розгляду адміністративної справи № 420/6152/21 та призначено проведення судового засідання для розгляду справи в режимі відеоконференції на 13.05.2021 року о 14.00 год.

13.05.2021 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в підготовчому засіданні до 01.06.2021 року о 12.00 год.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 . Визнано явку позивача ОСОБА_1 до суду обов`язковою. Зупинено провадження у справі № 420/6152/21 до 23.06.2021 року до 10.30 год. Призначено судове засідання по справі на 23.06.2021 року о 10.30 год.

23.06.2021 року протокольною ухвалою суду поновлено провадження по справі та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 05.08.2021 року до 11.30 год.

05.08.2021 року протокольною ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 12.08.2021 року до 10.30 год.

12.08.2021 року протокольною ухвалою суду витребувано додаткові докази по справі та відкладено підготовче засідання до 27.08.2021 року до 12.00 год.

27.08.2021 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2021 року об 11.30 год.

Ухвалою суду від 02.09.2021 року допущено участь представника відповідача по справі в судовому засіданні в режимі відеоконференції щодо розгляду адміністративної справи № 420/6152/21 та призначено проведення судового засідання для розгляду справи в режимі відеоконференції на 07.09.2021 року об 11.30 год.

07.09.2021 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в судовому засіданні до 21.09.2021 року о 14.00 год.

21.09.2021 року в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 21.09.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Обставини справи.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (ТУ ДБР у м. Миколаєві) №25-ос від 23.11.2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) ТУ ДБР у м. Миколаєві за результатами конкурсу з 27 листопада 2018 року, з випробуванням строком п`ять місяців.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (ТУ ДБР у м. Миколаєві) №29-ос від 28.11.2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві за результатами конкурсу з 28 листопада 2018 року, з випробуванням строком п`ять місяців.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (ТУ ДБР у м. Миколаєві) №156-ос від 22.10.2020 року «Про попередження працівників» наказано, окрім іншого: Сектору кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві персонально попередити працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, посади яких з 01 грудня 2020 року, з 23 грудня 2020 року, з 04 січня 2021 року та з 01 лютого 2021 року скорочуються, про наступне вивільнення. Серед зазначених працівників у додатку 4 міститься й ОСОБА_1 .

Із вказаним попередженням позивача ознайомлено 22.10.2020 року, відповідно до якого позивача попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади з 01.02.2021 року внаслідок реорганізації, зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 08.01.2021 №7-ос Про попередження працівників, наказано, окрім іншого: Відділу кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ( ОСОБА_2 ) персонально попередити працівників Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, посади яких з 01 березня 2021 року скорочуються, про наступне вивільнення.

Відповідно до додатку 1 до вказаного наказу, ОСОБА_1 29.01.2021 ознайомлено зі скороченням посад, а саме 29.01.2021 директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ознайомив позивача з попередженням про наступне вивільнення №01/12.1/1637, відповідно до якого повідомляється: У зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців, скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, внаслідок змін до штатного розпису на 2021 рік №1 Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, затверджених наказом Державного бюро розслідувань від 25.01.2021 №45дск Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2021 рік та відповідно до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 28.01.2021 №7-ос Про попередження працівників попереджаємо про наступне скорочення посади слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яку Ви обіймаєте, по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження. Вас буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 є керівником Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Наказом директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві №19-ос від 24.02.2021 року Про звільнення ОСОБА_1 , відповідно до пунктів 2, 5 частини 3 статті 13, частини 5 статті 14 Закону України Про державне бюро розслідувань, статті 83, пункту 1 частини 1 та частини 4 статті 87, статті 89 Закону України Про державну службу, у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, наказано, окрім іншого: Звільнити державного службовця 8 (восьмого) рангу ОСОБА_1 з посади слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та припинити його державну службу 01 березня 2021 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку зі скороченням штату державних службовців.

Підставою для видачі наказу зазначено: наказ Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань від 25 січня 2021 року №5дск Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2021 рік.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві №69-ос від 01.03.2021 року «Про внесення змін до наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » від 24.02.2021 №19-ос», внесено зміни до п.1 наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві «Про звільнення ОСОБА_1 » від 24.02.2021 №19-ос, а саме: «Звільнити державного службовця 8 (восьмого) рангу ОСОБА_1 з посади слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та припинити його державну службу у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку зі скороченням штату державних службовців».

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві №78-ос від 19.03.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено державного службовця 8 (восьмого) рангу ОСОБА_1 з посади слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та припинено його державну службу 19 березня 2021 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку зі скороченням штату державних службовців.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України Про державну службу врегульовані відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначається правовий статус державного службовця.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України Про державну службу, державна служба, це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави (ч.1). Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч.2).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 2 Закону України Про державну службу, посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Положеннями п.17 ч.3 ст.3 Закону України Про державну службу передбачено, що дія цього Закону не поширюється на: осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ст.14 Закону України Про Державне бюро розслідувань передбачено, що служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (ч.2). На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань (ч.3).

Законом України Про державну службу врегульовані відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначається правовий статус державного службовця.

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу (тут і далі - у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (ч.3 ст.87 Закону України Про державну службу).

12 листопада 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України Про Державне бюро розслідувань, який визначає правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань.

Так, відповідно до статті 1 Закон України Про Державне бюро розслідувань (у редакції, чинній до 27.12.2019 року) Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Постановою Кабінету Міністрів України №127 від 29 лютого 2016 року утворено Державне бюро розслідувань.

Наказом Державного бюро розслідувань від 21 грудня 2017 року №1 затверджено структуру Державного бюро розслідувань.

Водночас, 03 грудня 2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань, який набрав чинності 27 грудня 2019 року та яким внесено зміни до Закону України Про Державне бюро розслідувань.

Так, згідно зі статтею 1 Закон України Про Державне бюро розслідувань (у редакції, чинній з 27.12.2019 року) Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Тобто, відбулась зміна правового статусу Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.

Статтею 91 Закону України Про державну службу визначено особливості проходження державної служби в окремих державних органах.

Особливості вступу, проходження та припинення державної служби у Апараті Верховної Ради України, державних органах, зазначених у частинах першій, восьмій - десятій цієї статті, інших органах системи правосуддя, дипломатичної служби, правоохоронних, митних та податкових органах регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, визначених спеціальним законодавством у відповідній сфері (ч.11 ст.91 Закону України Про державну службу).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України Про Державне бюро розслідувань (тут і далі - у чинній редакції), систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.

Відповідно до статті 14 Закону України Про Державне бюро розслідувань до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань (ч.1). Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону (ч.2). На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки (ч.3).

Указом Президента України від 05 лютого 2020 року №41/2020 затверджено організаційну структуру Державного бюро розслідувань.

Так, організаційна структура Державного бюро розслідувань включає в себе, серед іншого, Територіальне управління, розташоване у місті Миколаєві, що поширює свою діяльність на Кіровоградську, Миколаївську, Одеську області.

02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу законів про працю України від 12 грудня 2019 року №378-IX, яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінено порядок скорочення державних службовців.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України Про державну службу, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

При цьому, Законом України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи від 14 січня 2020 року №440-ІХ внесені аналогічні зміни в Закон України Про державну службу, який набрав чинності 13 лютого 2020 року.

Висновки суду.

Таким чином, із системного аналізу норм законодавства вбачається, що законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно Закону України Про державну службу та державної служби особливого характеру згідно Закону України Про Державне бюро розслідувань встановив певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців, у тому числі введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців Державного бюро розслідувань.

Суд зазначає, що працівники Державного бюро розслідувань є особами рядового і начальницького складу, державними службовцями та особами, які уклали трудовий договір (контракт).

При цьому, враховуючи правовий статус Державного бюро розслідувань, державні службовці, які працюють у вказаному правоохоронному органі на відміну від державних службовців органів виконавчої влади мають певні особливості вступу, проходження та припинення державної служби, які визначені спеціальним законодавством, зокрема Законом України Про Державне бюро розслідувань.

Отже, після внесення Законом України від 14 січня 2020 року №440-IX змін у Закон України Про державну службу, норми частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.

Суд звертає увагу, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Однак, положеннями частини 3 статті 5 Закону України Про державну службу визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України Про державну службу, на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, то суд приходить до висновку про те, що в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню.

При цьому, норми ч.3 ст.87 Закону України Про державну службу не скасовувались та неконституційними не визнавались, а відтак немає підстав вважати, що відповідач діяв неправомірно, не запропонувавши позивачу будь-яку вакантну посаду державної служби у Державному бюро розслідувань, оскільки це є правом державного органу, а не обов`язком.

Під час розгляду справи представником відповідача зазначалося, що згідно штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві з 01 лютого 2021 року зменшена кількість штатних посад слідчих.

Доводи представника відповідача щодо скорочення кількості посад слідчих у 2021 році підтверджені матеріалами справи, а саме штатним розкладом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2021 рік, який затверджений відповідними наказами Державного бюро розслідувань, що є наказами для службового користування.

Стосовно тверджень позивача про протиправність наказу про звільнення від 19.03.2021 року № 78-ос, оскільки останній підписано директором ТУ ДБР у м. Миколаєві, який не є суб`єктом призначення у розумінні ст. 91 Закону України Про державну службу, суд зазначає наступне.

Законом України "Про державну службу" визначено дефініції "суб`єкт призначення" та "керівник державної служби".

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну службу" керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі.

Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону України " Про державну службу" визначено, що суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 12 Закону України "Про державної служби" директор Державного бюро розслідувань, зокрема, призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних управлінь Державного бюро розслідувань.

Відповідно до абзацу 8 пункту 3 розділу III Положення про Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, затвердженого наказом ДБР директор ТУ ДБР призначає на посади та звільняє з посад працівників ТУ ДБР, крім тих, яких призначає директор ДБР.

Статтею 87 Закону України "Про державну службу" визначено, що звільнення на підставі частини першої цієї статті приймає суб`єкт призначення або керівник державної служби.

На підставі вищевикладеного, вбачається, що директор ТУ ДБР у м. Миколаєві є суб`єктом призначення державних службовців.

У зв`язку з цим, наказ ТУ ДБР у м. Миколаєві від 19.03.2021 року № 78-ос виданий у межах наданих повноважень.

Водночас, суд вважає доречними твердження позивача, що відповідач не обґрунтував належними та допустимими доказами, що кваліфікаційні вимоги та обов`язки посади, яку займав позивач та на яку він просив його перевести, є різними.

З огляду на те, що на позивача при звільненні, поширюються вимоги Закону України Про державну службу, то не має необхідності досліджувати процес зміни статусу Державного бюро розслідування , як правоохоронного органу, так як у межах спірних правовідносин позивач мав статус державного службовця, склав Присягу державного службовця.

Як зазначено вище, структурний підрозділ Державного бюро розслідувань в якому проходив службу позивач до звільнення, ліквідовано і, як наслідок, скорочено усі посади державної служби у відповідному підрозділі, тому скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, є достатньою підставою для звільнення зі служби.

Проаналізувавши обставини справи та норми чинного законодавства на момент звільнення позивача зі служби, суд дійшов висновку, що чинними на момент звільнення позивача зі служби приписами Закону України Про державну службу передбачено лише право, а не обов`язок суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю вакантні посади у відповідному органі.

При цьому, суд не вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи загального трудового законодавства, якими передбачено обов`язок роботодавця пропонувати працівникові іншу роботу у разі його організаційної структури, так як спірні правовідносини у цій частині врегульовано Законом України Про державну службу, який є спеціальним нормативно-правовим актом.

Відтак, беручи до уваги викладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу від 19.03.2021 року № 78-ос.

Щодо позовних про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що такі позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.

Оскільки, судом встановлено правомірність оскаржуваного наказу, отже позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020) відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складений та підписаний 01.10.2021 року.

Суддя Бутенко А.В.

.