Справа № 505/1797/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 505/1797/21
Головуючий в 1 інстанції: Вергопуло А.К.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Подільського РУП Головного управління Національної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції Гронського Михайла Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Подільського РУП Головного управління Національної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції Гронського М. С., в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.05.2021 року серії БАВ №048403, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП, адже вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 не порушувала. Вказує на те, що, здійснюючи стоянку по АДРЕСА_1 , не бачила дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», з огляду на його візуальну непомітність, оскільки він розташований з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд змінив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.05.2021 року серії БАВ №048403, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, в частині обраного адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., звільнивши ОСОБА_1 , на підставі статті 22 КУпАП, від адміністративної відповідальності, з огляду на малозначність скоєного правопорушення і обмежившись усним зауваженням. Справу про адміністративне правопорушення суд закрив.

У задоволенні іншої частини позову суд відмовив.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП. Такий висновок суд побудував на тому, що позивачка не заперечує факт здійснення нею стоянки в зоні дії знаку 3.34 «Стоянка заборонена».

У свою чергу, позивачка не надала належних доказів того, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» не відповідає вимогам ДСТУ 4100-2014. Висновків відповідних організацій про те, що дорожній знак 3.34 встановлений з порушеннями державних стандартів не існує, а, відповідно, водії не мають право порушувати правила дорожнього руху.

Водночас, суд першої інстанції, керуючись п.4 ч.3 ст.286 КАС України, дійшов висновку про можливість зміни спірної постанови, в частині призначення покарання, а саме: звільнення позивачки від адміністративної відповідальності, у зв`язку з малозначністю вчиненого нею правопорушення, оскільки негативних наслідків в результаті дій правопорушника не настало, а також відсутні обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Щодо визнання протиправними дій відповідача суд вважав, що в задоволенні такої вимоги слід відмовити, оскільки це не передбачено ч.3 ст.286 КАС України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. На її думку, такий висновок зроблений не на підставі дослідження доказів, які б підтверджували факт вчинення нею адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, переклав обов`язок доказування з суб`єкта владних повноважень на позивача.

Учасники справи не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Апелянт просив розглянути справу без його участі.

Фактичні обставини справи.

26 травня 2021 року відповідачем прийнято постанову серії БАВ №048403 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичночу режимі. Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 340 грн.

Зміст цієї постанови свідчить, що 26 травня 2021 року о 13:30 год. ОСОБА_1 у м. Подільську по вул. Соборній, 113, керувала автомобілем марки Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснила стоянку в зоні дії знаку 3.34 «Стоянка заборонена», чим порушила п.8.4 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Надаючи правову оцінку спірним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР).

Відповідно до ч. 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 8.4 «в» ПДР заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

До заборонних знаків віднесено знак 3.34 «Зупинку заборонено» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до ПДР дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому такий встановлений. Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Згідно з пунктом 1.10 ПДР стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Водночас, слід зазначити, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 заперечує факт скоєння нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

До того ж, у позові ОСОБА_1 також заперечувала факт вчинення адміністративного правопорушення, вказуючи на те, що, здійснюючи стоянку по АДРЕСА_1 , не бачила дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», з огляду на його візуальну непомітність, оскільки він розташований з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014.

Колегія суддів указує, що суб`єкт владних повноважень не надав будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме: фото- або відеозапис правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції взагалі позбавлений можливості перевірити, де саме здійснила стоянку ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати оцінку доказам та встановити або спростувати вину позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.

Про те, що суб`єкт владних повноважень повинен довести належними доказами, зокрема, фото або відеозаписом, скоєння водієм адміністративного правопорушення, зазначено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)

Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачкою інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення її до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 26 травня 2021 року серії БАВ №048403 за ч.1 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Водночас, висновок суду першої інстанції про те, що ч.3 ст.286 КАС України не передбачає визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності щодо притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, а також порушив норми процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 317 КАС України, для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за подачу позову та апеляційної скарги сплатила судовий збір на загальну суму 1362 грн., що підтверджується відповідними квитанціями №32672324 від 04.06.2021 року (а.с.1) та №33343373 від 14.07.2021 року (а.с.32).

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, шляхом скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, сплачений позивачкою судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на загальну суму 1135 грн. належить стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області.

У свою чергу, решта суми судового збору 227 грн., відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», підлягає поверненню ОСОБА_1 з Державного бюджету України, як така, що внесена в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2021 року скасувати.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Подільського РУП Головного управління Національної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції Гронського Михайла Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення нове рішення про часткове задоволення позову.

Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.05.2021 року серії БАВ №048403, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області () 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України 227 (двісті двадцять сім) грн. надмірно сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко