Справа № 280/3451/21
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року (о 12 год. 20 хв.)Справа № 280/3451/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Прус Я.І.,

представника позивача Шкабури О.В., Махмутова О.О.

представника відповідача Лактіонової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАТТОМ»

до Дніпровської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВАТТОМ» (далі ТОВ «АВАТТОМ», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної митниці Держмитслужби (далі митниця, відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2021 №UA110230/2021/000073/2;

визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110230/2021/00183 від 19.03.2021.

На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві наголошує, що підставою для витребування митним органом додаткових документів стало встановлення в ході перевірки поданих документів таких розбіжностей. Так, митний орган зазначив, що до митного оформлення надано інвойс від 01.03.2021 №ARG-202400, в якому не зазначено реквізити зовнішньоекономічного контракту; відсутнє посилання на специфікацію від 25.01.2021 №5, яка є невід`ємною частиною контракту; в наданому платіжному дорученні (swift) відсутні печатки уповноваженого банку; наявне посилання лише па контракт від 16.07.2019 №16/07/2019, але відсутнє посилання на специфікацію від 25.01.2021 №5 та інвойс від 01.03.2021 №ARG-202400. Проте, зауважує, що на вимогу митниці разом з додатковими документами позивач надав копію платіжного документа - платіжне доручення в іноземній валюті № 6 від 04.02.2021 з печаткою банку, отже факт оплати імпортованого товару за ціною договору підтверджено в повному обсязі. Крім того, вказуючи на зазначений недолік, відповідач не наводить посилань на розбіжності у числових значеннях складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари. Щодо виявленого недоліку "В інвойсі від 01.03.2021 № АІЮ-202400 зазначено, що товари не є походженням з європейського союзу, але в той же час до митного оформлення надано сертифікат про походження товару від 04.03.2021 №А32318396, де зазначено що країною походження є європейський союз" вказує, що позивачем надано інвойс та переклад інвойсу в яких зазначено наступне: М330-50А походження не європейського союзу, пластина осердя трансформатора походження ЄС (Німеччина), тобто в даному випадку матеріал із якого виготовлено пластини не є європейського походження, в той час саме пластини виготовлені у ЕС, про що і було зазначено з боку позивача. Крім того, позивачем була надано додатково інформація з мережі Інтернет про марку сталі М330-50А з якої виготовлено товар. Зазначає, що після розгляду додатково наданих документів Митницею зазначено, що наданий прайс-лист, який адресований ТОВ «АВАТТОМ», не для широкого кола осіб, що по суті нівелює його значення, в той же час, вказаний прайс-лист було надано на вимогу ТОВ «АВАТТОМ», про що в ньому і зазначено, а висновок митниці є припущенням, крім того зазначене з боку митниці зауваження не має фактично ніякого значення, оскільки не ґрунтується на нормах закону. Отже позивач вважає, що при здійсненні митного оформлення імпортованого товару, ним у відповідності до ч.2 ст.53 Митного кодексу України надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості та не перешкоджали митному органу перевірити заявлену митну вартість, а митним органом безпідставно витребувано у позивача додаткові документи та необґрунтовано застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, вказує, що оскільки причини відмови, викладені в оскаржуваній картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, є аналогічними причинам, викладеним в рішенні про коригування митної вартості товарів, така картка також має протиправний характер та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 05.05.2021 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви було усунуто.

Ухвалою судді від 24.05.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче засідання на 22 червня 2021 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 11 червня 2021 року на адресу суду надав відзив (вх. №33599), у якому посилається на норми Митного кодексу України та вказує, що за результатами формато-логічного контролю АСАУР за ЕМД було згенеровано обов`язкову форму контролю правильності визначення митної вартості товарів та при перевірці правильності визначення митної вартості товару, посадовою особою митниці на адресу брокера направлено електронне повідомлення про виявлені розбіжності та запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи. Пояснює, що брокером засобами електронного зв`язку було надіслано до митниці повідомлення та додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. В повідомленні брокером було зазначено: «Документи які були заявлені у МД та одночасно подані до митного оформлення, а також додатково надані документи, подані у повному обсязі, інші документи надаватися не будуть.». Отже, на думку відповідача, брокер відмовився від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, а у митниці наявна інформація щодо вищих рівнів митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Зауважує, що за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 19.03.2021 № UA110230/2021/000073/2 із застосуванням другорядного методу № 2г (резервний метод) у відповідності з вимогами ст. 64 Митного кодексу України. у митному оформленні ЕМД від 17.03.2021 № UA10230/2020/005117 було відмовлено, складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.03.2021 №UA110230/2021/00183 відповідно до норм чинного законодавства, з урахуванням положень ч. 6 ст. 54, ст. 256 Кодексу та Порядку №631, у зв`язку із чим просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

22 червня 2021 року підготовче засідання по справі відкладено на 15 липня 2021 року.

13 липня 2021 року представником позивача надана відповідь на відзив (вх. №39294), у якій додатково зауважує, що використання митним органом митної декларації, на яку він посилається при здійсненні коригування митної вартості для визначення митної вартості товару за резервним методом, є необґрунтованою, оскільки порівняні товари суттєво різняться. В митній декларації, що запропонована митним органом для порівняння йдеться про зібраний та ізольований сердечник трансформатора великої потужності (вагою 11 тон), який не потребує додаткової збірки, про що вказано у декларації, натомість товар позивача це окремі пластини для збірки сердечників, які ще потрібно зібрати в сердечники, ізолювати та покрити лаком. Крім того, звертає увагу, що ТОВ «АВАТТОМ» неодноразово імпортувало аналогічний товар. Лише за попередній 2020 рік аналогічний товар було двічі отримано від цього ж постачальника і жодний зауважень з боку митниці не заявлялось, про що свідчать митні декларації від 09.06.2020 та від 22.10.2020. Тобто митниця могла порівняти вартість попередньої партії товару та впевнитися у його вартості. Вказує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості товару. На підставі викладеного, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до ухвали суду від 15.07.2021 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 09 вересня 2021 року.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №40249 від 16.07.2021), у яких додатково наголошує, що у відзиві на позовну заяву митницею зазначено, які документи були надіслані разом з ЕМД до митного оформлення, які документи були надіслані додатково, які причини, обставини прийняття рішення про коригування митної вартості, що оскаржується, які сумніви виникли у правильності визначення митної вартості товарів, чому заявлена митна вартість не може бути визнана; послідовність застосування методів визначення митної вартості після проведення процедури консультацій між митним органом та брокером згідно вимог ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України джерела використаної інформації з урахуванням критеріїв та умов положень Кодексу та ГАТТ. Отже, враховуючи вищезазначене в запереченнях та зазначене в відзиві на позовну заяву, з урахуванням усіх фактичних обставин справи та норм законодавства, яке регулює питання визначення митної вартості товарів, вважає, що винесла законні та обґрунтовані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови. З урахуванням викладеного, вважає дії митниці правомірними, а пред`явлений позов безпідставний та просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

09 вересня 2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 09.09.2021 вирішено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22 вересня 2021 року.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Просять адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, долученому до матеріалів справи. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «АВАТТОМ» () зареєстровано юридичною особою 04.09.2006 (номер запису: 0015034). Видами діяльності підприємства є 27.90 Виробництво іншого електричного устатковання (основний); 27.11 Виробництво електродвигунів, генераторів і трансформаторів; 27.12 Виробництво електророзподільчої та контрольної апаратури; 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 33.14 Ремонт і технічне обслуговування електричного устатковання.

На підставі та умовах укладеного ТОВ «АВАТТОМ» (Покупець) з Gebruder Waasner Elektrotechnische Fabrik GmbH, Німеччина (Продавець) контракту № 16/07/2019 від 16.07.2019 (з урахуванням додаткової угоди №1 від 20.05.2020), продавцем було поставлено позивачу партію обумовленого Специфікацією № 5 від 25.01.2021 до контракту товару Пластини сердечника трансформатора ізольовані, не відпалені: UІ 150 4L 11,0 - 18000шт, UІ 168 4L 11,0 - 18000шт, UІ 210 4L 15,0 - 7500шт. Тех. характеристика: матеріал виготовлення електротехнічна сталь М330-50А. Метод виготовлення: різання за розмірами. Призначення: виготовлення масляних трансформаторів, які не можуть бути використані у військових цілях. Не використовуються для установки на транспорті засоби для військового використання на суші, на морі, в повітрі або космосі. Виробник: Gebr. Waasner Elektrotechnische Fabrik GmbH Торговельна марка TUVRheinland Країна виробництва DE. Упаковано на полетах» в кількості 6409 кг (брутто), вага нетто 6289 кг на умовах згідно з Інкотермс-2010 FCA DE м. Форххайм.

Для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом товару 17.03.2021 ТОВ «АВАТТОМ» було надіслано засобами електронного зв`язку митну декларацію (далі - МД) № UA110230/2021/005117. Декларантом заявлена митна вартість товару у розмірі 312067,67 грн. або 9467,15 євро. Митна вартість товару була визначена позивачем виходячи з ціни контракту, тобто за основним методом, що передбачений ст. 58 Митного кодексу України.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано копії наступних документів, зазначених в гр. 44 МД: сертифікати від 04.03.2021 № 07.26.19, №07.27.28, №07.28.15; інвойс від 01.03.2021 № ARG-202400; автомобільна транспортна накладна CMR від 04.03.2021 б/н; сертифікат про походження товару від 04.03.2021 № А 32318396; Swift від 04.02.2021; проформа на передплату від 25.01.2021 № 08273924-1; рахунок-фактура транспортних витрат від 09.03.2021 № ТР-0000964; довідка про транспортні витрати від 09.03.2021 б/н; специфікація від 25.01.2021 №5; договір на транспортно-експедиційне обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполучені від 01.01.2021 № 036/21; заявка (до договору 01/03) від 01.02.2021 № 1; лист ТОВ «АВАТТОМ» від 10.03.2021 № 10/03; копія митної декларації країни відправлення від 03.03.2021 № MRN 21DE25E6 тощо.

З позначкою «не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються Декларантом» в гр. 44 вищезазначеної ЕМД зазначено: пакувальний лист від 03.03.2021 б/н; договір про надання послуг митного брокера від 17.02.2017 № 33; договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.03.2020 № 01/03.

З позначкою «надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення» в гр. 44 вищезазначеної ЕМД зазначено: каталог виробника від 20.10.2020; додаткова угода від 20.05.2020 № 1; контракт від 16.07.2019 № 16/07/2019; лист ТОВ «АВАТТОМ» від 06.10.2020 № 06/10; лист ТОВ «АВАТТОМ» щодо технічного опису від 06.10.2020 № 06/10.

У той самий день митним органом було направлено позивачу Повідомлення, в якому зазначено про необхідність надання митниці (за наявності) додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару та обраний метод її визначення згідно з вимогами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, оскільки при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів, виявлено наступне.

1. До митного оформлення надано інвойс від 01.03.2021 № ARG-202400, в якому не зазначено реквізити зовнішньоекономічного контракту. Також відсутнє посилання на специфікацію від 25.01.2021 № 5, яка є невід`ємною частиною контракту.

2. В наданому платіжному дорученні (Swift) відсутні печатки уповноваженого банку. Також наявне посилання лише на контракт від 16.07.2019 № 16/07/2019, але відсутнє посилання на специфікацію від 25.01.2021 № 5 та інвойс від 01.03.2021 № ARG-202400.

3. В інвойсі від 01.03.2021 № ARG-202400 зазначено що товари Не є походженням з європейського союзу, але в той же час до митного оформлення надано сертифікат про походження товару від 04.03.2021 № А 32318396 де зазначено, що країною походження є Європейський союз.

У зв`язку із наявним у позивача витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Також повідомлено, що згідно з ч. 6 ст. 53 Кодексу декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

19 березня 2021 року позивачем засобами електронного зв`язку було надіслано до митниці повідомлення та додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: інвойс від 01.03.2021 № ARG-202400, в якому зазначено реквізити контракту, а також країну походження на платини сердечника трансформатора (Німеччина), а матеріал з якого вона виготовлена (М330-50А) не європейського походження; платіжне доручення в іноземній валюті від 04.02.2021 № 6 з печаткою банку. В платіжному дорученні вказано контракт та проформа на передплату від 25.01.2021 №ОА-08273924-1; проформа від 25.01.2021 № ОА-08273924-1; прайс-лист виробника товару від 18.03.2021 станом ціни до 30.04.2021, яка залежить від кількості замовлених пластин копія митної декларації країни відправлення від 03.03.2021 № № MRN 21DE25Е6.

Згодом, брокером засобами електронного зв`язку додатково було надіслано до митниці: переклад інвойсу від 01.03.2021 № ARG-202400; інформація з мережі Інтернет про марку сталі М330-50А, з якої виготовлений товар.

В повідомленні брокером було зазначено, що документи, які були заявлені у МД та одночасно подані до митного оформлення, а також додатково надані документи, подані у повному обсязі, інші документи надаватися не будуть.

Так, Дніпровською митницею Держмитслужби винесено рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2021 №UA110230/2021/000073/2, відповідно до якого митна вартість імпортованого ТОВ «АВАТТОМ» товару визначена відповідачем із застосуванням № 6 (резервний метод визначення митної вартості) та становить 2,9361 євро за одиницю, а загальна вартість партії товару 18465,13 євро.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що наданий прайс-лист, який адресований ТОВ «АВАТТОМ», не для широкого кола осіб, що по суті нівелює його значення. 19.03.2020 особа, уповноважена на роботу з митницею, відмовилась від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Посадовою особою митниці проведено процедуру консультації відповідно до ч. 4 ст. 57 Кодексу. Митна вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методі згідно з наявною у органу 04.02.2021, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ст. 64 Митного кодексу України використана наявна в митниці інформація щодо вартості товару з розрахунку 3,5 USD/кг (джерело інформації митна декларація від 10.08.2020 №110230/2010/017445).

В зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів, митним органом було видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110230/2021/00183.

22 березня 2021 року представник ТОВ «АВАТТОМ» звернувся до В.о. начальника митниці зі скаргою на вказане рішення, однак отримав лист про результати розгляду скарги, у якому повідомлено, що рішення від 19.03.2021 №UA110230/2021/000073/2 прийнято посадовою особою митниці з урахуванням та дотриманням положень законодавства з питань митної справи та залишається чинним.

З метою випущення товару у вільний обіг позивачем було подано до митного органу нову МД від 07.04.2021 № UA110230/2021/006909 та сплачено на 76954,80 грн. більше митних платежів (різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митницею), шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01 червня 2012 року.

Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України вбачається, що цим Кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, у т.ч.: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, суд дійшов висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості орган доходів і зборів зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

У відповідності до частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7статті 54 Митного кодексу України).

Статтею 55 Митного кодексу встановлено порядок коригування митної вартості товарів.

Відповідно до частини 2 цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У частині 3 статті 55 Митного кодексу України також встановлено, що форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Митного кодексу України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої вказаної статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У частинах 3-6 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 вказаного Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 вказаного Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод.

З аналізу рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2021 №UА110230/2021/000073/2 вбачається, що підставою для його прийняття, слугувало те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору, щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов зазначених у частині 3 статті 53 Митного кодексу України.

Разом із цим, виключно у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані надати додатковий перелік документів.

При цьому, витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Тобто, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Також, зазначене узгоджується і з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

У постанові від 01.10.2013 у справі № 21-354а13 Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Як встановлено судом, підставою для витребування додаткових документів у декларанта, став висновок митного органу щодо того, що надані під час митного оформлення товару документи мають суттєві розбіжності та невідповідності, які не дають можливості перевірити числові значення заявленої митної вартості.

Так, однією із невідповідностей у наданих документах відповідач вважав, що до митного оформлення надано інвойс від 01.03.2021 №ARG-202400, в якому не зазначено реквізити зовнішньоекономічного контракту. Також відсутнє посилання на специфікацію від 25.01.2021 №5, яка є невід`ємною частиною контракту, однак на усунення вказаної розбіжності у подальшому надав інвойс від 01.03.2021 № ARG-202400, в якому зазначено реквізити контракту, а згодом переклад інвойсу від 01.03.2021 № ARG-202400. При цьому, суд зауважує, що оскільки законодавством України не затверджено форму рахунку-фактури (інвойсу), посилання митного органу на відсутність того чи іншого реквізиту інвойсу є необґрунтованим та безпідставним.

Стосовно посилання відповідача, на те, що в наданому платіжному дорученні (swift) відсутні печатки уповноваженого банку. Також наявне посилання лише на контракт від 16.07.2019 №16/07/2019, але відсутнє посилання на специфікацію від 25.01.2021 №5 та інвойс від 01.03.2021 №ARG-202400 суд виходить з такого.

Відповідно до абзацу 15 пункту 2.1 Глави 2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216 (далі - Положення № 216), платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов`язково має містити реквізити, зокрема, призначення платежу.

За приписами пункту 2.2 глави 2 Положення № 216 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металах.

Отже, жодних вимог щодо обов`язковості зазначення у графі «Призначення платежу» реквізитів специфікації та інвойсу не встановлено, в той же час подане позивачем платіжне доручення свідчить про сплату коштів та містить посилання на зовнішньоекономічний контракт від 16.07.2019 № 16/07/2019.

Суд звертає увагу на те, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

У зв`язку з цим відомості, які містяться, зокрема в сертифікаті про походження товару чи документі, що підтверджує якість товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а тому суперечності між такими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

У поданому до митного оформлення інвойсі, що є розрахунково-платіжним документом, в якому вказані суми до сплати, міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору.

При цьому, судом враховано, що на вимогу митниці разом з додатковими документами позивач направив копію платіжного документа - платіжне доручення в іноземній валюті № 6 від 04.02.2021 з печаткою банку, отже факт оплати імпортованого товару за ціною договору підтверджено в повному обсязі.

Доводи відповідача, що в інвойсі від 01.03.2021 № АRG-202400 зазначено, що товари Не є походженням з європейського союзу, але в той же час до митного оформлення надано сертифікат про походження товару від 04.03.2021 №А32318396, де зазначено що країною походження є європейський союз, в свою чергу спростовано також наданим позивачем інвойсом та перекладом інвойсу в яких зазначено наступне: М330-50А походження не європейського союзу, пластина осердя трансформатора походження ЄС (Німеччина), тобто в даному випадку матеріал із якого виготовлено пластини не є європейського походження, в той час саме пластини виготовлені у ЕС, про що і було зазначено з боку позивача. Крім того, позивачем була надано додатково інформація з мережі Інтернет про марку сталі М330-50А з якої виготовлено товар.

Доводи відповідача про те, що у наданий декларантом прайс-листі, який адресований ТОВ «АВАТТОМ», не для широкого кола осіб, що по суті навілює його значення, не свідчить про порушення позивачем норм митного законодавства, оскільки прайс-лист не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по - друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.10.2020 у справі №810/690/17.

При цьому, надані позивачем документи (зокрема, прайс-лист) кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товари та їх ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Крім того, суд вважає безпідставною вимогу митного органу надати висновки про якісні та вартісні характеристики оцінюваного товару. З цього приводу суд зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товарів не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийняте рішення про визначення митної вартості задекларованого позивачем товару з застосуванням резервного методу, оскільки відповідачем, всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару, які, що було встановлено судом під час розгляду даної справи під час вивчення письмових доказів, підтверджують митну вартість товару та відповідають характеру угоди, тоді як позивачем у справі, як декларантом, під час митного оформлення спірної партії товару було надано митниці усі документи на підтвердження заявлено ним митної вартості товару за ціною договору, за яким вони імпортуються, які дозволяли визначити усі складові частини митної вартості цього товару.

Суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Відмова декларанта у наданні усіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Крім того, на думку суду, всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митниця не зазначила, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Щодо посилань відповідача та те, що враховуючи вимоги статті 64 Митного кодексу України використана наявна в митниці інформація щодо вартості товару з розрахунку 3,50 $/кг за МД №UА110230/2010/017445 від 10.08.2020, то суд ставиться до цього критично на підставові наступного.

За приписами частин 1, 2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

За змістом пункту 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Вищевказані сумніви митного органу судом відхиляються, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.

Натомість, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення саме складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Як вбачається з оскарженого рішення про коригування митної вартості в самому рішення зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості. Приймаючи оскаржене рішення про коригування митної вартості митницею у графі 33, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсягів партії подібних товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначена докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваного товару із застосуванням другорядного методу.

Такий підхід для формування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості прямо суперечать цитованим вище положенням законодавства, що є самостійною підставою для їх скасування. Вказана позиція підтверджується уставленою судовою практикою Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду викладеної в постанові від 21.12.2018 у справі №815/1670/17.

Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини 2 статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2019 у справі №803/337/17.

При цьому, як зазначив представник позивача під час судового розгляду справи, ТОВ «АВАТТОМ» неодноразово імпортувало аналогічний товар. Лише за попередній 2020 рік аналогічний товар було двічі отримано від цього ж постачальника і жодних зауважень з боку митниці не заявлялось, про що свідчать митні декларації від 09.06.2020 та від 22.10.2020.

Оцінюючи оскаржуване рішення у сукупності з іншими обставинами справи, суд приходить переконання, що загальні посилання на норми Митного кодексу України, зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2021 №UA110230/2021/000073/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110230/2021/00183 від 19.03.2021, прийняті Дніпровською митницею Держмитслужби, є такими, що підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

У силу вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАТТОМ» (69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 3, ) до Дніпровської митниці Держмитслужби (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 19.03.2021 №UA110230/2021/000073/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110230/2021/00183 від 19.03.2021.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАТТОМ» судовий збір у розмірі 6719,03 грн. (шість тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.09.2021.

Суддя І.В. Батрак