Справа № 200/4597/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року справа №200/4597/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року (повне судове рішення складено 29 червня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/4597/21 (суддя в І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України у місті Краматорськ Донецької області (далі - Управління), в якому просила суд:

визнати відмову у перерахунку пенсії за понаднормативний стаж відповідно з підвищенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 2017 по 2020 рік, протиправною;

усунути перешкоди щодо перерахунку пенсії, зобов`язавши відповідача зробити перерахунок пенсії за понаднормативний стаж роботи відповідно з підвищенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб за період з 2017 по 2020 роки та виплатити недоплачену пенсію за цей період у сумі 6669,55 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебуває на обліку у відповідача з 07.11.1993 як отримувач пенсії за віком, що нарахована відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV). Вказала, що з 2016 року прожитковий мінімум постійно збільшується, доплата за понаднормативний стаж роботи позивача (34-35 років) з 2017 року не збільшується, а залишається 1074,00 грн, яка діяла на 01.09.2015, хоча доходу у позивача з цього року не було. Зазначила, що з 2017 року по 2020 рік не має доходу, проте відповідачем протиправно не перераховано суми пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги фактично зазначені доводи, аналогічні висловленим у позовній заяві. Апелянт вказує на невідповідність висновків суду приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, й обставинам справи, зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Позивачу призначено пенсію за віком з 07 листопада 1993 року, яка з 01 січня 2004 року обчислюється відповідно до Закону № 1058-ІV.

Як зазначала позивач, що у грудні 2020 року вона звернулась до відповідача із заявою щодо надіслання їй повного розрахунку пенсії із переведення коефіцієнтів та інших показників.

З наданих суду відповідей Управління та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області встановлено, що позивачу повідомлено про те, що страховий стаж врахований по 31.12.2017, складає 55 років 2 місяці 4 дні. Коефіцієнт страхового стажу - 0,55167. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, врахований за періоди з 01.01.1987 по 31.12.1991 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.04.2010 за даними персоніфікованого обліку, складає 6467,68 грн (4888,83 грн. - показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 роки (з урахуванням індексації на 17 та 11 %) х 1,32295 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Згідно зі ст. 27 Закону № 1058-ІV основний розмір пенсії становить 3568,03 грн, тобто 6467,68 грн (заробіток, розрахований згідно ст. 40 Закону № 1058-ІV) х 0,55167 (коефіцієнт страхового стажу). Статтею 28 Закону № 1058-ІV передбачено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1% основного розміру пенсії, але не більше 1% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При загальному страховому стажі 55 років понаднормативний стаж складає 35 років (55 - 20). Відповідно до абзацу другого частини 3 статті 42 Закону № 1058-ІV працюючим пенсіонерам розмір пенсії, обчислений відповідно до ст. 28 Закону № 1058-ІV, не перераховується у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. За матеріалами електронної пенсійної справи позивач має статус працюючого пенсіонера, тому при розрахунку пенсії застосовується розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановлений у розмірі з 01.09.2015 - 1074,00 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» (далі - Постанова № 251) у зв`язку досягненням 80-річного віку з 01.04.2020 ОСОБА_1 встановлено щомісячну компенсаційну виплату в розмірі 500 грн.

Розмір пенсії станом на з 01.01.2021 складає 4510,36 грн, у тому числі:

3568,03 грн - основний розмір пенсії (6467,68 грн х 0,55167);

375,90 грн - доплата за понаднормативний стаж (1074,00 грн х 35 %);

66,43 грн - підвищення дітям війни;

500,00 грн - компенсаційна виплата 80-річним згідно Постанови № 251.

Пенсія розрахована та виплачується відповідно до чинного законодавства.

Додатково повідомлено позивача, що відповідно до п. 2.21 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 у разі звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії про дату звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) шляхом подання заяви. Для здійснення перерахунку пенсії у зв`язку зі звільненням має можливість скористатися сервісом Веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України та сформувати заяву на перерахунок пенсії із долученням скан-копій трудової книжки, паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або надати заяву особисто за попереднім записом на прийом до Управління.

Позивачем до матеріалів справи додано податкові декларації про майновий стан і доходи та розрахунки податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, в яких відображено, що позивач за період з 2017 року по 2020 рік не має доходу, якій включається до загального річного оподатковуваного доходу (а.с.20-27).

Позивач вважала, що відповідач мав можливість дізнатись про те, що вона не отримує дохід з 2017 року по 2020 рік, та мав зробити перерахунок пенсії із врахуванням підвищення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом № 1058-IV.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог статті 28 Закону № 1058-ІV передбачено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % основного розміру пенсії, але не більше 1 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При загальному стажу 55 років понаднормативний стаж складає 35 років.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 42 Закону № 1058-ІV з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до ст. 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Таким чином, пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) розмір пенсії обчислений відповідно до ст. 28 Закону №1058, не перераховується у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до протоколу / рішення 24 про перерахунок пенсії від 23 лютого 2021 року вбачається, що позивач обліковуються у відповідача як працюючий пенсіонер.

Позивач є адвокатом, здійснює незалежну професійну діяльність.

Про це вона зазначала і в поданих податкових деклараціях про майновий стан і доходи за період з 2017 року по 2020 рік (а.с.20-27).

В матеріалах справи також міститься довідка про взяття на облік платника податків адвоката Надієнко З.І. (а.с.28).

Отже, позивачем не заперечується, що вона провадить незалежну професійну діяльність.

Згідно пункту 5 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VІ) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності, є платниками єдиного внеску.

Відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, для діяльності, якою займається позивач, Законом передбачена база нарахування єдиного внеску.

При цьому конструкція абзацу другого частини третьої статті 42 Закону № 1058-ІV, яким визначено випадки нездійснення перерахунку пенсії, зазначає про здійснення діяльності, саме пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не з фактом сплати таких внесків.

Більш того, можливість здійснення такого перерахунку цією ж правовою нормою поставлена у залежність від припинення такої діяльності, а не знову ж таки з фактом сплати (несплати) єдиного внеску.

Відповідно до п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів, для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (зі змінами, далі - Порядок № 22-1) у разі звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії про дату звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) шляхом подання заяви.

Під час розгляду справи, з`ясовано, що позивач про припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідача не повідомляв. У зв`язку з чим суд не приймає довід позивача, що відсутність доходу у позивача за період з 2017 по 2020 рік є підставою для відповідача для того щоб самостійно зробити висновок, що діяльність позивача була припинена, оскільки законодавством не передбачено повноважень відповідача з власної ініціативи вчиняти ці дії.

Зі змісту листа відповідача від 09 лютого 2021 року вбачається, що позивачу було роз`яснено, що вона має право звернутися до управління та надати заяву про перерахунок пенсії у зв`язку зі звільненням.

Проте позивач не повідомив орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) шляхом подання такої заяви, згідно норм п. 2.21 Порядку №22-1.

На підставі викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому окремо слід зауважити, що предметом цієї справи не є визначення обов`язку позивача сплачувати єдиний внесок чи відсутність такого обов`язку, тому посилання на рішення суду у справі № 200/11212/20-а не є змістовним.

Спірні правовідносини врегульовані іншим спеціальним законом - Законом № 1058-ІV та виданим на його виконання Порядком № 22-1, якими чітко визначено підстави для здійснення перерахунку пенсії.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваних рішень, натомість доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та є безпідставними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 200/4597/21-а залишити без змін.

Повне судове рішення 30 вересня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. Д. Компанієць