Справа № 340/4249/20
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 340/4249/20

адміністративне провадження № К/9901/32066/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної судової адміністрації України

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року

у справі №340/4249/20

за позовом ОСОБА_1

до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України

за участю третьої особи - Територіального управління Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області

про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи - Територіального управління Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області, у якому просила:

- стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України, на її користь матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період із 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року у розмірі: 110833,90 грн, заподіяної прийняттям неконституційного правового акту.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року, позов задоволено:

- стягнуто з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період із 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року у розмірі: 110833, 90 грн, заподіяної прийняттям неконституційного правового акту.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Державна судова адміністрація України вдруге звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 27 серпня 2021 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року в справі №340/4249/20 скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2021 року у задоволенні клопотання Державної судової адміністрації України про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Визнано неповажними причини пропуску Державною судовою адміністрацією України строку на касаційне оскарження рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі №340/4249/20, касаційну скаргу залишено без руху.

Скаржнику надано строк десять днів з дня вручення копії ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів, а також для сплати судового збору у повному обсязі.

На усунення недоліків касаційної скарги скаржником подано клопотання, в якому просить поновити скаржнику строк звернення до суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що ДСА України не порушено річний строк звернення з касаційною скаргою. Зазначає, що повторну касаційну скаргу подано через 17 дні з моменту отримання копії ухвали Верховного Суду від 05 серпня 2021 року з огляду на поважні причини, а саме через велике навантаження відділу претензійно-позовної роботи.

Проаналізувавши вказане клопотання, суд касаційної інстанції прийшов до наступних висновків.

Статтею 329 КАС України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 зазначеної статті визначено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку касаційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №810/4224/17 від 16 жовтня 2019 року № №808/1937/17.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Таким чином, при належному добросовісному відношенні касатор не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в найкоротший строк після отримання ухвали Верховного Суду про повернення касаційного оскарження, проте таким правом не скористався.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Пунктом 1 частини четвертої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні клопотання Державної судової адміністрації України про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі №340/4249/20.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі №340/4249/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи - Територіального управління Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області про стягнення шкоди.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

СуддіО.В. Калашнікова М.В. Білак Н.М. Мартинюк