Справа № 460/1249/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/1249/21 пров. № А/857/15163/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мельничука Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду (постановлену у м. Рівне суддею Борискіним С. А. о 15 год 18 хв; складена в повному обсязі 27 травня 2021 року) в справі № 460/1249/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною бездіяльність Рівненської обласної прокуратури щодо нездійснення нарахування та виплати йому всіх належних сум при звільненні;

- зобов`язати Рівненську обласну прокуратуру нарахувати йому заробітну плату за період з 26.03.2020 по 17.08.2020 (тобто по час звільнення), виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період виплат, надбавок, премій й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період;

- зобов`язати Рівненську обласну прокуратуру здійснити перерахунок суми компенсації, нарахованої за дні невикористаної відпустки у зв`язку зі звільненням, включивши до складової її обчислення з урахуванням розміру посадового окладу згідно зі статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" та з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу та премій провести йому виплату, у тому числі з коригуванням суми нарахованої за дні невикористаної відпустки на коефіцієнт 6,7 та виплатити різницю між відкоригованою сумою та фактично виплаченою при звільненні сумою цієї компенсації.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано наведених ним доводів, що його права порушені внаслідок невиплати заробітної плати в розмірі, встановленому частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» за періоди, коли він проходив публічну службу. Ним не оскаржуються умови проходження публічної служби або звільнення з неї. Частиною п`ятою статті 122 КАС України не визначений місячний строк звернення до адміністративного суду щодо спорів про оплату праці за проходження публічної служби. Зазначене свідчить про те, що в спірних правовідносинах норми КЗпП України є спеціальними порівняно з нормами КАС України, тому повинні застосовуватись положення спеціальних норм в частині можливості звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено, ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом 25 лютого 2021 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.04.2021 на 10:15 год.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 підготовче засідання відкладено до 05.05.2021 до 11:00 год.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 24.05.2021 на 14:30 год.

13.05.2021 представник відповідача подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на пропуск місячного строку звернення до суду.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду з вказаним позовом, передбачений спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до положень статей 2, 5 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Як встановлено частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з приписами частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З аналізу зазначених положень процесуального закону видно, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року № 620/1982/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Як видно з матеріалів справи, предметом спору є визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання здійснити нарахування та виплату усіх належних сум при звільненні, а саме, заробітної плати під час його роботи в органах прокуратури та компенсації нарахованої за дні невикористаної відпустки у зв`язку із звільненням за період з 26.03.2020 по 17.08.2020 внаслідок дії положень пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020.

Отже, спірні відносини пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, на які поширюється місячний строк звернення до суду, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд зазначає, що до суду з вказаним позовом позивач звернувся 25 лютого 2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС.

При цьому, позивач не надав обґрунтованих пояснень та доказів на їх підтвердження, що перешкоджали йому звернутися до суду в межах встановленого строку з 17 серпня 2020 року (день звільнення позивача) до 25 лютого 2021 року (день звернення до суду).

Покликання скаржника на статтю 233 КЗпП України, яка встановлює, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та погоджується з висновком суду першої інстанції, що дія статті 233 розповсюджується на трудові спори, за вирішенням яких необхідно звертатися до місцевих загальних судів та підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

При цьому, усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору у справах щодо звільнення з публічної служби охоплюється спеціальною нормою - частиною п`ятою статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах статті 233 КЗпП України.

За таких обставин, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви, оскільки така подана з пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, ухвала першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 460/1249/21 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Постанова складена у повному обсязі 30 вересня 2021 року.