Справа № 420/10993/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом громадянина Нігерії ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом громадянина Нігерії ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України в якому позивач просить:

визнати неправомірним та скасувати Наказ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області №113 від 16.06.2021 про відмову гр. Нігерії ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області прийняти рішення відносно гр. Нігерії ОСОБА_1 про оформлення документів для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області не прийняло до уваги мої реальні побоювання за власне життя у разі повернення до країни громадянської належності - Нігерії.

Акцентую увагу Одеського окружного адміністративного суду на те, що у випадку повернення до Нігерії, моєму життю на свободі буде загрожуватиме небезпека, що суперечить вимогам ст. 3 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 р., де вказано, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Відомості про країну мого походження та факти, що підтвердять реальні побоювання за власне життя у разі повернення до країни громадянської належності - до Нігерії будуть надані суду у додатково після мого ознайомлення з особовою справою.

Згідно п.13 ч.1 ст.1 даного Закону України особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Таким чином, наказ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області №113 від 16.06.2021 року вважаю незаконним та необгрунтованим, оскільки позивач зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; повідомив всі важливі факти, що були в його розпорядженні; позивач заслуговує на довіру, оскільки щодо нього не виявлено компрометуючої інформації.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Прийняття рішень має здійснюватися з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а саме: рішення зазначених органів мають бути спрямовані на захист життя та свобод шукачів статусу біженця. Прийняті рішення мають бути обґрунтованими, тобто винесеними з урахуванням усіх обставин та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації.

Необґрунтоване рішення може поставити під загрозу життя або свободу заявника, піддати його ризику застосування катувань, інших видів жорстокого або таких, що принижують гідність, поводженню чи покаранню.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

06.08.2021 року за вх. № 42997/21 від ГУ ДМС України в Одеській області (за підписом ОСОБА_2 ) надійшов відзив на адміністративний позов та копія матеріалів особової справи ОСОБА_1 .

Відзив обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 посилається на те, що не може повернутись до країни свого громадянського походження через реальні побоювання за власне життя. Будь-яких причин, що унеможливлюють повернення позивача до Нігерії в адміністративному позові не зазначено.

Співробітниками міграційної служби було проведено аналіз наданої позивачем інформації та документів і встановлено, що за матеріалами особової справи причиною виїзду з країни громадянської належності вказано бажання здобуття вищої освіти (арк. 4 анкетування від 03.06.2021, арк. 3 протоколу співбесіди від 16.06.2021).

Стосовно проблематики переслідування в країні громадянської належності позивачем було надано наступні відомості:

1) відсутній зв`язок із рідними;

2) неможливість повернутися на Батьківщину внаслідок побоювань зазнати політичного переслідування з боку партії «Всепрогресивний конгрес Нігерії» (All Progressive Congress) за політичну діяльність батька (арк. 1-2 заяви від 31.05.2021, арк. 6 анкетування від 03.06.2021 та арк. 3 протоколу співбесіди від 16.06.2021).

Стосовно причини звернення за міжнародним захистом, позивач пов`язує бажання отримати захист на території України, яке висловлюється лише виключно з метою легалізації власного становища на території України (арк. 6 - 7 анкетування від 03.06.2021, арк. 3, 9, 11 протоколу співбесіди від 16.06.2021).

Слід зазначити, що незважаючи на висловлену потребу у міжнародному захисті, позивач звернувся із заявою про набуття міжнародного захисту лише 31.05.2021, тобто через 1 рік та 11 місяців після потрапляння на територію України та перебування на території України у якості нелегального мігранта з 15.09.2019 р.

Безпідставним є посилання позивача на те, що інформація по країні походження підтверджує наявність у нього цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у разі повернення до Нігерії, з огляду на наступне.

Інформація по країні походження сама по собі не може бути підставою для позитивного вирішення питання щодо надання статусу біженця особам, які прибули до України та звернулись із такою заявою або визнання особою, що потребує додатково захисту, без наявності передбачених на це законодавством підстав щодо конкретної особи, яка звернулась за захистом.

Враховуючи необґрунтованість історії переслідування позивача та проаналізовану ІКП, якою підтверджена відсутність існування серйозних ризиків життю або здоров`ю особи в країні громадянської належності, вбачається, що позивач має усі можливості для повернення до регіону постійного проживання.

Позивач не може виокремити чіткі обставини, які можуть створювати загрозу для нього у випадку повернення до країни «громадянської належності», враховуючи відсутність жодної підтвердженої загрози.

За аналізом матеріалів особової справи, виїзд позивача за межі Нігерії не носив характеру втечі від переслідування, не був обумовлений небезпекою зазнати безпосередньої загрози.

Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.06.2021 №113 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту приймалось з урахуванням та дослідженням усіх обставин справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Наказом Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області №113 від 16.06.2021 року відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

22.06.2021 року ОСОБА_1 отримано повідомлення № 5/1-432 від 16.06.2021 року від Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі наказу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області № 113 від 16.06.2021 року.

Розглянувши заяву та особову справу №2021ОD0082 заявника, громадянина Федеративної Республіки Нігерії на установчі дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 31.05.2021 року звернувся до управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час процедури розгляду заяви із особою було проведено протокол співбесіди від 16.06.2021 року. До перекладу був залучений перекладач із англійської мови - Лама Матьє Кюісе, співбесіда записана на аудіо диск та долучена до особової справи.

З матеріалів особової справи встановлено, що заявник є громадянином Федеративної Республіки Нігерія, уродженцем штату Абіа (місцевого управління Північна Азалія Нгва, с. Амаорджі).

Особа має громадянство Нігерії, за етнічною належністю ібо, за віросповіданням християнин, англіканської конфесії. Рідна мова англійська, на побутовому рівні фігурант спілкується російською та арабською мовами. За сімейним станом шукач захисту офіційно неодружений, в цивільному шлюбі на території України не перебуває.

До територіального підрозділу ДМС заявник надав паспортний документ гр. Нігерії серії НОМЕР_1 , виданий 10.08.2015 року Федеративною Республікою Нігерія головним відділом у м. Умуахія, терміном дії 09.08.2020 року. Документ було надано разом з перекладом з англійської мови на українську мову. Аналіз документів з`ясовує наступні актуальні установчі дані: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та місце народження шукача захисту Нігерія, Амаорджі.

Заявник має повну загальну середню освіту, яку здобув на території Батьківщини. До матеріалів особової справи не було надано запитувані документи, щодо здобутої освіти.

Щодо трудової діяльності на Батьківщині, фігурант не працював. На території Об`єднаних Арабських Еміратів (далі ОАЕ) протягом 10.2015 - 12.2017 років заявник працював охоронцем в «ETQAN SECURITY & GUARDING SERVICES L.L.C» (м. Дубаї).

На території України, фігурант офіційно не працює.

Починаючи з лютого 2021 року заявник неофіційно працює вантажником на проминку « 7 км».

Шукач захисту не притягувався до кримінальної відповідальності ані в країні громадянської належності, ані поза її межами. Зі слів заявника він ніколи не був членом жодної політичної, релігійної, військової або громадської організації. Зі слів особи, його батько був членом партії «Народно - демократична партія Нігерії» (People's Democratic Party) протягом 1999 - 2009 роки та керівником партії «Всепрогресивний конгрес Нігерії» (All Progressive Congress) у штаті Абіа протягом 2010 - 2019 роки.

05.2019 року заявник прибув на територію України, легально, авіарейсом Абуджа (Нігерія) - Київ, міжнародний аеропорт «Бориспіль» (Україна) на підставі паспортного документу гр. Нігерії серії НОМЕР_1 та оформленої візи типу «D» серії (М) Y 05156476. На підставі відповідної багаторазової візи на навчання, заявника було документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 , від 11.06.2019 року. Починаючи з 05.2019 року, заявник жодних виїздів за межі України не здійснював.

Виїзд за межі країни громадянської належності, зі слів шукача захисту, в 2019 році відбувся з метою здобуття вищої освіти.

Щодо проблематики переслідування в країні громадянської належності заявником надано наступні відомості:

1) відсутній зв`язок із рідними;

2) неможливість повернутися на Батьківщину внаслідок побоювань зазнати політичного переслідування з боку партії «Всепрогресивний конгрес Нігерії» (All Progressive Congress) за політичну діяльність батька.

Стосовно причини звернення за міжнародним захистом, заявник пов`язує бажання отримати захист на території України, яке висловлюється лише виключно з метою легалізації власного становища на території України.

Відповідно до положень Директиви Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, які потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27.04.2004 № 8043/04, виділяються наступні фактори, які повинні досліджуватися при розгляді заяв шукачів притулку:

реальна спроба обґрунтувати заяву;

надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів;

правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника;

заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше;

заявник заслуговує на довіру.

Щодо реальності спроби шукача захисту обґрунтувати заяву та аналізу можливості визнання заявника біженцем у відповідності до п. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 2011 року слід провести аналіз наявності у зверненні шукача захисту елементів можливого переслідування за ознаками раси, національності, віросповідання, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або наявності політичних переконань.

Стосовно надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів, з матеріалів особової справи спостерігається, що ним не було надано відомостей або доказів про його утиски у країні походження й документів, які б підтверджували, що у нього склались умови, які зазначені у пунктах 1 та 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». В ході розгляду заяви, фігурантом не було надано аргументованих доводів чи важливих фактів, які б підтверджували його побоювання переслідувань і наявності загрози його життю, здоров`ю чи можливість застосування по відношенню до нього жодного фізичного насилля (арк. 6 анкетування від 03.06.2021 року та арк. 11 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

Заявник стверджує, що приблизно в червні 2019 року батько заявника потрапив у полон, де перебував протягом 1 місяця із подальшим очікуванням викупу. Заявник має особисті переконання, що зазначене відбувалось саме представниками політичної партії АРС (арк. 6 анкетування від 03.06.2021 року).

Крім того, за матеріалами особової справи шукача захисту спостерігаються розбіжності у твердженнях, які заявник використовував задля посилення власної історії для набуття міжнародного захисту, проте в свою чергу, це посилення лише спотворює його історію та вказує на зловживання процедурою набуття міжнародного захисту. Так, наприклад:

інформація щодо членства «батьком заявника у партії АРС на посаді керівника партії штату Абіа. В ході опитування, фігурантом було зазначено, що батько займався секретарською роботою, а саме - здійснював реєстрацію членів партії та розповсюджував отриману інформацію від центральної влади партії АРС до територіальної громади штату Абіа. Жодною детальною інформацією щодо посадових обов`язків, взаємодії із територіальними громадами штату Абіа та іншою політичною діяльність батька, фігурант не володіє. Будь-яких доказів власних тверджень до територіального підрозділу, заявник надати не може (арк. 3 анкетування від 03.06.2021 року та арк. 4-6 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року). Територіальний підрозділ ДМС зазначає, що у відповідності до пояснень заявника, його батька неможливо визначити як активного члена політичної партії АРС та керівника партії штату Абіа, оскільки вся інформація базується на особистих допущеннях заявника;

за інформацією з офіційного сайту політичної партії АРС підтвердити факт перебування батька заявника у період 2009 - 2021 роки, яка керівника партії штату Абіа не є за можливе. Враховуючи, що в лютому 2019 року відбулись Президентські вибори, після яких відбулись вибори на посади сенаторів та губернаторів. В жодному із списків оприлюдненому на офіційному сайті політичної партії АРС, установчі дані батька фігуранта - відсутні. Згідно з ІКП: Джерело: https://www.ukrinform.ua/mbric-world/2649019-u-nigerii-ogolosili- rezultati-prezidentskih-viboriv.html.

Факт належності батька до політичної партії АРС, вважається сумнівним та таким, що не підкріплюється жодними фактичним доказами.

Крім того, на момент проведення виборів сенаторів у відповідних штатах Нігерії, серед кандидатів на посаду сенаторів у штатах від партії АРС у виборах 2019 року, також відсутні установчі дані батька фігуранта.

Щодо членства батьком заявника у партії АРС починаючи з 2009 року на посаді керівника партії штату Абіа є сумнівною. Відповідно інформації, оприлюдненій на офіційному сайті політичної партії АРС, заснування партії відбулось 06.02.2013 року.

Зазначені твердження, з урахування інформації з офіційних джерел, вважаються сумнівними та такими, що використовувались заявником задля посилення власних позицій під час вирішення питання міжнародного захисту.

Незрозумілим залишається факт викрадення батька заявника політичною партії АРС. Фігурантом було зазначено, що обставини подій йому відомо лише зі слів батьків, жодною детальною або додатковою інформацією про причини та обставини викрадення батька, особа не володіє. Фігурант має особисті здогадки, що зазначене відбулось через не підтримку батьком політичної позиції партії АРС, із метою подальшого викупу. Зі слів особи, перебування батька у полоні жодним чином не вплинуло на його подальше політичне життя, він продовжував виконувати посадові обов`язки керівника партії АРС у штаті Абіа, відвідувати розважальні заходи партії АРС. Безперешкодно здійснював виїзди до м. Абуджа, з метою участі у політичній конференції, не зазнаючи при цьому жодних погроз життю. До вказаної події, батько жодного разу не повідомляв про ймовірні проблеми із одно партійцями. Крім того, батько фігуранта продовжив проживати за адресою постійного проживання у с. Амаорджі (штат Абіа) (арк. 3, 6 анкетування від 03.06.2021 року та арк. 5-7 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року). Зазначене твердження, щодо обставин та причин викрадення, не приймається територіальним підрозділом ДМС, вважається суб`єктивним та не підкріплюється жодними фактичними чи усними доказами.

Фігурант не міг чітко визначитись і з періодом викрадення батька. Так, на початку проведення процедури особою було вказано період - 06.2019 року. В ході більш детальнішого подальшого опитування, змінено пояснення періоду - 07.2020 року. На уточнююче питання, щодо періоду, фігурант запевнив, що точною є дата - 07.2020 року (арк. 3 анкетування від 03.06.2021 року та арк. 4 -5,7 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

Заявник зазначив, що після вивільнення з полону, члени політичної партії АРС найняли кілера з метою вбивства батька фігуранта (арк. 1 заяви від 03.06.2021 року).

За матеріалами особової справи встановлено, що вказана інформація йому відома лише зі слів матері. На території Нігерії з боку «агентів переслідування» відносно його батька не було здійснено - жодного фізичного насилля; батько фігуранта не здійснював жодних звернень до правоохоронних органів із відповідною заявою, не змінював адресу проживання та не зазнавав жодних проблем. Жодною інформацією стосовно повідомлених обставин фігурант не володіє. А твердження, щодо наймачів вбивці ґрунтуються на власних здогадках (арк. 3 анкетування від 03.06.2021 року та арк. 4, 6 - 7 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

Заявником було вказано різні періоди, коли ним було встановлено зв`язок із батьками. А саме, на початку процедури вказавши - 11.2019 року. При подальшому опитуванні повідомив - 11.2020 року (арк. 3 анкетування від 03.06.2021 року, арк. 3 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

Заявник вказав, що втрачений зв`язок із рідними - це єдина підстава у зверненні за міжнародним захистом (арк. 1-2 заяви від 31.05.2021 року, арк. 6 анкетування від 03.06.2021 року та арк. 10 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

В якості обставин, щодо побоювань за власне життя через ймовірні погрози з боку політичної партії «АРС» у випадку повернення на Батьківщину (арк. 2 заяви від 31.05.2021 року). Жодного обґрунтованого твердження, щодо вказаного побоювання фігурантом зазначено не було. Заявником було зазначено, що вказана обставина ґрунтується на власних здогадках; жодного документального підтвердження власним словам фігурантом надано не було. Також, фігурантом не було зазначено інформації, яка б*: перешкоджала подальшому його проживанню на Батьківщині, а саме він - не зазнавав особистих погроз ані від політичної партії АРС, ані від інших політичних партій Нігерії; підтримує уряд Нігерії; у нього відсутні будь-які політичні погляди та переконання, що суперечать діяльності діючого уряду; відсутні погрози або переслідування з боку органів державної влади; ним не було вчинено дій проти влади Нігерії, за які можна понести покарання у випадку повернення (арк. 4, 7 - 8 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

Побоювання заявника є очевидно необґрунтованими, які жодним чином не мають відношення до заявника та які, той в свою чергу, використовує лише задля бажання посилити власну історію переслідування на Батьківщині.

В 05.2019 році фігурант здійснив виїзд до України з метою навчання. З особової справи спостерігається, що заявник не перебував ані в офіційному, ані у внутрішньому розшуку на території Нігерії. Додатково, після виїзду за межі Батьківщини та на момент звернення за міжнародним захистом, заявника ніхто не розшукував (арк. 5 анкетування від 03.06.2021 року та арк. 10 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

У зв`язку з навчанням, заявника було документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 , від 10.06.2019 року, яка видавалась управлінням Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, строком дії до 15.09.2020 року. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не було прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

Заявник протягом 05.2019 - 02.2021 роки проживав на території м. Києва, після чого було здійснено переїзд до м. Одеса. З його слів, на території м. Києва він відпочивав, а переїзд до м. Одеса був пов`язаний із подальшим працевлаштуванням (арк. 6 анкетування від 03.06.2021 року).

Відповідного звернення із заявою за захистом до ДМУ ДМС у м. Києві та Київській області здійснено не було, так як особа була необізнаною стосовно такої можливості.

Після закінчення відповідного терміну перебування, громадянин Нігерії у визначений термін територію України не покинув, а продовжував перебувати на її території. У зв`язку з чим заявник здійснив порушення норм законодавства зокрема у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Про це свідчить обставина, що шукач захисту починаючи з 09.2019 року, після закінчення терміну дії посвідки, перебував на території України у якості нелегального мігранта протягом 3,9 років. Заявник вперше звернувся за міжнародним захистом до територіального підрозділу ДМС із відповідною заявою лише у травні 2021 року, а не після втрачання підстави для подальшого перебування на території України у вересні 2019 року, чим грубо порушив норми українського законодавства. На уточнююче запитання, чому заявник одразу не звернувся до територіального підрозділу ДМС із відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або міжнародного захисту, заявник з особистих причин та відсутності бажання не здійснював відповідного звернення. Зазначений факт вказує на необґрунтовані побоювання за власне життя на території Нігерії (арк. 9 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року). Вищезазначене дає підстави для висновку щодо незацікавленості особи в питанні найшвидшого отримання будь-якої форми захисту. Натомість це свідчить про те, що звернення заявника обумовлено пошуком кращого життя та бажанням отримати документ для легального перебування в Україні.

Хронологічна низка подій у часових проміжках часу, які передували зверненню заявника із відповідною заявою за міжнародним захистом.

Так, 09.2019 року - заявник продовжує проживати на території країни у якості нелегального мігранта.

07.2020 року - у фігуранта виникають обставини, через які він бажає здійснити виїзд за межі Батьківщини.

02.2021 року - фігурант дізнається про можливість звернення за захистом.

05.2021 року - заявник здійснює звернення за міжнародним захистом на території України.

Підтвердити або спростувати факт - переслідувань особи не є можливим, а надана заявником інформація містить об`єктивні протиріччя та суперечливі моменти (арк. 4, 6, 8, 10-11 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

Заявник є особою, яка добровільно залишає країну громадянської належності з причин, що відрізняються від умов, які містяться у визначенні «біженця».

З матеріалів особової справи вбачається, що заявник звертається до територіального підрозділу ДМС лише з метою легалізувати власне перебування на території України, про що він неодноразово стверджує під час проведення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (арк. 6 - 7 анкетування від 03.06.2021 року та арк. 3, 9 - 11 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

Також вбачається відсутність побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Також відсутні побоювання фігуранта зазнати смертної кари, тортур, нелюдського, або такого, що принижує людську гідність поводження або покарання (арк. 9 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

На території Батьківщини у заявника не виникало жодних конфліктів з представниками органів державної влади, державних формувань, представниками інших релігійний конфесій, а також антидержавними формуваннями. Фігурант не займався громадською діяльністю на території країни громадянської належності (арк. 10 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

Слід зазначити, що під час процедури набуття міжнародного захисту шукач захисту чітко зазначив, що не зазнавав переслідувань за ознаками раси, національності, віросповідання, громадянства, належності до певної соціальної групи. Додатково, він не був причетний до інцидентів із застосуванням фізичного насилля, пов`язаними із расовою, національною, релігійною належністю та політичними поглядами (арк. 6 анкетування від 03.06.2021 року та арк. 10-11 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

З особової справи спостерігається, що заявник не перебував ані в офіційному, ані у внутрішньому розшуку на території Нігерії. Додатково, він не був причетний до насильницьких викрадень, а після виїзду за межі Батьківщини та на момент звернення за міжнародним захистом, заявника ніхто не розшукував (арк. 10 протоколу співбесіди від 16.06.2021 року).

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначено Законом № 3671-VI.

Згідно зі статтею 2 Закону № 3671-VI питання, пов`язані з біженцями та особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з визначенням пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Додатковий захист - це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону № 3671-VI).

Особа, яка потребує додаткового захисту, - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (пункт 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI);

У статті 1А (2) Конвенції про статус біженців від 28 липня 1951 року також дано поняття «біженець» - особа, що внаслідок подій, які відбулися до 1 січня 1951 р., і через обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознакою расової належності, релігії, громадянства, належності до певної соціальної групи чи політичних поглядів знаходиться за межами країни своєї національної належності і не в змозі користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися таким захистом внаслідок таких побоювань; або, не маючи визначеного громадянства і знаходячись за межами країни свого колишнього місця проживання в результаті подібних подій, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок таких побоювань.

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону № 3671-VI особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Положенням частини першої статті 7 Закону № 3671-VI установлено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону № 3671-VI до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

За правилами частини п`ятої статті 10 Закону № 3671-VI за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визначено Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року № 649 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 року за № 1146/19884 (надалі - Правила № 649)).

Підпунктом «е» пункту 2.1 розділу ІІ Правил № 649 закріплено, що уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви.

Інформація про країну походження - це інформаційні звіти про становище в країнах походження біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, підготовлені Міністерством закордонних справ України, Державною міграційною службою України, Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців, національними та міжнародними організаціями, що спеціалізуються на зборі та виданні такої інформації або звітів (пункт 1.2. розділу І Правил № 649).

Пункт 42 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця (згідно Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року, що стосуються статусу біженців) Управління Верховного комісару ООН у справах біженців, видання 1992 року (далі - Керівництво) передбачає, що знання умов країни походження прохача - якщо не основна мета, то вельми важливий елемент в оцінці достовірності відомостей, наданих прохачем. Загалом, побоювання прохача повинні вважатися цілком обґрунтованими, якщо він може довести в межах розумного, що його тривале перебування в країні походження стало нестерпним для нього з причин, вказаних у визначенні, чи з тих же причин було б нестерпним, якби він повернувся назад.

Пунктом 45 Керівництва обумовлено, що особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування.

Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення достатньо обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками (пункт 66 Керівництва).

Відповідно до частини першої статті 5 Директиви 2011/95/EU від 13 грудня 2011 року «Про стандарти для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців чи як осіб, які потребують міжнародного захисту, єдиного статусу для біженців, або для осіб, які підпадають під додатковий захист, а також змісту цього захисту» зі змінами обґрунтовані побоювання зазнати переслідування або ризику постраждати від серйозної шкоди можуть ґрунтуватися на подіях, які сталися після виїзду заявника з країни походження.

Пункт 37 Керівництва визначає, що для надання статусу біженця, в першу чергу, важлива оцінка клопотання шукача, а не судження про ситуацію, яка склалася у країні походження.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.2-3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір в даній справі виник у зв`язку із винесенням відповідачем Наказу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області №113 від 16.06.2021 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що факт тривалого зволікання із зверненням за міжнародним захистом ставить під сумнів реальність загрози життю позивача і вказує на те, що дане звернення до міграційного органу обумовлене потребою у легалізації на території України. При цьому, значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Аналогічний правовий висновок викладено зокрема у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року (справа №420/2921/19), від 16 лютого 2018 року (справа №825/608/17).

Перевірка по країні походження вказує на відсутність загрози життю позивача, або інших критеріїв, які відповідають критеріям п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06 серпня 2020 року по справі № 420/3327 19.

Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що обставини, вказані позивачем, не можуть слугувати належними підставами в розумінні Конвенції про статус біженців 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Додатково, під час аналізу матеріалів особової справи спостерігаються елементи зловживання шукачем захисту процедурою надання міжнародного захисту Україні, ознаки порушення українського законодавства, що у сукупності вказує на відсутність потреби заявника саме у міжнародному захисті та на звернення заявника до міграційної служби лише з метою фактичної легалізації місце перебування на території України.

Також суд зазначає, що при розгляді заяви позивача про надання йому статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту в Україні, відповідачем здійснені усі дії, передбачені законодавством про біженців, для встановлення інформації про заявника та обставин, які стали підставою для звернення із заявою про набуття відповідного статусу та доходить висновку, що факти, повідомлені позивачем, носять загальний характер, а тому не можуть бути визнані достатньою та обґрунтованою підставою для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні у відповідності до умов, передбачених п.1, п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову громадянина Нігерії ОСОБА_1 до Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення підписано 01.10.2021 року у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

Громадянин Нігерії ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , телефон: НОМЕР_3 )

Головне управління Державної міграційної служби України (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, )

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.