Справа № 600/3026/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/3026/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про визнання недійсним та скасування припису,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, в якому просить визнати недійсним та скасувати:

- припис №439-ДК/0188Пр/03/01-21 від 15.06.2021;

- протокол про адміністративні правопорушення № 439-ДК/0187П/07/01-21 від 15.06.2021;

- постанову про накладення адміністративного стягнення №439-ДК/0198По/08/01-211 від 29.06.2021.

Ухвалою суду від 12.07.2021 позовну заяву в частині вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання недійсним та скасування протоколу про адміністративні правопорушення, постанови про накладення адміністративного стягнення передано за підсудністю на розгляд до Вижницького районного суду Чернівецької області.

Ухвалою суду від 12.07.2021 позовну заяву залишено без руху та надано п`ятиденний термін для усунення недоліку, зазначеного в мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою суду від 19.07.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування припису №439-ДК/0188Пр/03/01-21 від 15.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог, виходячи із предмету позову, позивач зазначає, що в ході проведення перевірки за додержанням земельного законодавства щодо використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Іванюком В.С. видано припис №439-ДК/0188Пр/03/01-21 від 15.06.2021 відносно ОСОБА_1 за самовільно зайняту частину земельної ділянки загального користування (дорога) площею 0,04 га по АДРЕСА_1 у межах населеного пункту, шляхом встановлення металевої огорожі, чим унеможливив користування даною територією.

Позивач не погоджується з вказаним приписом, оскільки даний припис складений з порушенням норм чинного законодавства та не містить обов`язкової для виконання вказівки з питань використання та охорони земель чи дотримання вимог законодавства України.

Окрім цього, позивач зазначив, що вказівка у приписі на припинення порушення земельного законодавства без зазначення конкретних норм земельного законодавства, які необхідно припинити порушувати, є дефектом змісту такого припису, що робить неможливим його виконання і, як наслідок, нівелює правове значення такого акта реагування суб`єкта владних повноважень.

З огляду наведене вище, позивач вважає, що державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Іванюком В.С. видано припис № 439-ДК/0188Пр/03/01-21 від 15.06.2021 із порушенням норм чинного законодавства, а тому вказаний акт реагування суб`єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню.

Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області (далі - відповідач) подало до суду заперечення на адміністративний позов, в якому зазначило, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 10 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель мають право давати обов`язкові вказівки (приписи) для виконання з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання усунення виявленого порушення на цій земельній ділянці.

Зокрема відповідачем також зазначено, що припис це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного контролю суб`єкта господарювання щодо порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання, видається письмово та підписується посадовою особою, яка здійснила перевірку.

Відповідач вказав, що державним інспектором контролю за використанням та охороною земель проведена перевірка за додержанням земельного законодавства щодо використання земельної ділянки площею 0,04 га по АДРЕСА_1 , в ході якої виявлено порушення земельного законодавства.

За результатами проведеної перевірки, державним інспектором контролю за використанням та охороною земель виявлені порушення земельного законодавства та видано оскаржуваний припис з метою усунення порушень вимог земельного законодавств.

Відтак, враховуючи наведене вище, відповідач вважає припис №439-ДК/0188Пр/03/01-21 від 15.06.2021 року правомірним, а тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідачем у запереченні не наведено жодного доказу, яким би було доведено умисні дії, які спрямовані на фактичне використання позивачем земельної ділянки з порушенням норм земельного законодавства. Просив визнати незаконним та скасувати оспорюваний припис.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 15.09.2020 є співвласником Ѕ будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 19).

20.05.2021 жителі с. Мигове, Вижницького району, Чернівецької області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із заявою до начальника Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, в якій просили здійснити перевірку стосовно незаконного захоплення земельної ділянки ОСОБА_1 , який протягом квітня-травня 2021 року самовільно встановив металеве огородження території землі, що належить до земель загального користування Берегометської ОТГ, захопивши частину дороги по АДРЕСА_1 , чим унеможливив користування даною вулицею. Крім того, в заяві зазначали, що захоплення цієї земельної ділянки даною особою та його матір`ю ОСОБА_4 відбувалося і раніше, починаючи із січня 2018, а огорожа вже усувалася державною виконавчою службою за рішенням суду (а.с. 61).

У зв`язку з надходженням вказаної заяви, Головним управління Держгеокадастру в Чернівецькій області видано наказ від 01.06.2021 № 439-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності», яким наказано здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель, шляхом проведення перевірки законності використання земельної ділянки на території Берегометської ОТГ с. Мигове Вижницького району (поруч із :004:0257) (а.с. 60).

На підставі зазначеного наказу, 15.06.2021 державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Іванюком В.С., у присутності позивача проведено обстеження земельної ділянки, про що складено акт обстеження земельної ділянки за №439-ДК/119/АО/10/01-21 від 15.06.2021 (а.с. 58).

В ході проведення обстеження земельної ділянки встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняв частину земельної ділянки загального користування (дорога) площею 0,04 га по АДРЕСА_1 в межах населеного пункту, шляхом встановлення металевої огорожі, чим унеможливив користування даною територією, та відповідно порушив ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Згідно відмітки, вказаний акт обстеження додається до акту перевірки.

Зі змісту акту обстеження земельної ділянки видно, що позивач відмовився від отримання копії акту, про що свідчить відмітка на зворотній стороні, тому копію акту було направлено позивачу поштою.

Окрім цього, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 439-ДК/462АП/09/01-21 від 15.06.2021 зафіксовано, що ОСОБА_1 самовільно зайняв частину земельної ділянки загального користування (дорога) площею 0,04 га по АДРЕСА_1 в межах населеного пункту, шляхом встановлення металевої огорожі, чим унеможливив користування даною територією. Такими діями позивач порушив вимоги ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення. До акту перевірки до дано план-схему земельної ділянки (а.с. 55).

Зі змісту акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 439-ДК/462АП/09/01-21 від 15.06.2021 видно, що позивач відмовився від отримання копії акту, про що свідчить відмітка на зворотній стороні, тому копію акту було направлено позивачу поштою (а.с. 54).

У поданих до суду запереченнях на адміністративний позов, відповідач вказував, що за результатами перевірки, державним інспектором складено акт обстеження земельної ділянки за №439-ДК/119/АО/10/01-21 від 15.06.2021 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 439-ДК/462АП/09/01-21 від 15.06.2021, що підтверджується фотофіксацією виявленого порушення земельного законодавства, матеріали замірів та фотофіксації є невід`ємними додатками до процесуальних документів проведеної перевірки.

15.06.2021 державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Іванюком В.С., враховуючи виявлене порушення земельного законодавства, керуючись ст. 144 Земельного кодексу України , ст. ст. 5, 6, 10 «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. ст. 18-1, 19 Закону України «Про охорону земель» видано припис № 439-ДК/0188Пр/03/01-21 від 15.06.2021, яким приписано позивачу у 5-ти денний термін звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Про виконання припису вимагалося повідомити до 15.07.2021 (а.с. 59).

Вказаний припис надіслано позивачу поштою 15.06.202021 та отримано позивачем, що не заперечувалося позивачем в заявах по суті, а також підтверджується трекінгом відстеження (а.с. 12, 59).

Доказів виконання позивачем оскаржуваного припису сторонами до суду не надано.

Вважаючи протиправним припис Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області №439-ДК/0188Пр/03/01-21 від 15.06.2021, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Крім того, судом встановлено, що 29.06.2021 державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Іванюком В.С. складено відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення № 439-ДК/0187П/07/01-21 за вчинення адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постановою Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 29.06. 2021 № 439-ДК/0198По/08/01-21 визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн (а.с. 11).

На підставі висновків проведеної перевірки, державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель проведено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття спірної земельної ділянки, згідно якого розмір заподіяної шкоди склав 3407,00 грн (а.с. 17-18).

Як видно із Єдиного державного реєстру судових рішень, на час розгляду даної справи, у провадженні Вижницького районного суду Чернівецької області знаходиться адміністративна справа № 600/3026/21-а (провадження № 2-а/713/24/21) про визнання недійсними та скасування протоколу про адміністративні правопорушення № 439-ДК/0187П/07/01-21 від 15.06.2021 та постанови про накладення адміністративного стягнення №439-ДК/0198По/08/01-211 від 29.06.2021.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. № 2768-ІІІ (далі - ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно положень ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

За змістом ст. ст. 1, 7, 8 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Відповідно до статті 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно з ст. 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 № 963-IV (далі - Закон № 963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Згідно ст. 2 Закону № 963-IV основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Відповідно до положень ст. 4 Закону № 963-IV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно приписів ст. 9 Закону № 963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Повноваження ж державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель безпосередньо визначені ст. 10 вказаного Закону № 963-IV, якою, в свою чергу, передбачено, що державні інспектори, зокрема, мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; викликати громадян, у т. ч. посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Також державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель можуть мати й інші повноваження відповідно до закону.

Судом встановлено, що 15.06.2021 державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Іванюком В.С. на підставі наказу № 439-ДК від 01.06.2021, здійснено перевірку законності використання земельної ділянки на території села Мигове Берегометської територіальної громади Вижницького району, за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки за №439-ДК/119/АО/10/01-21 від 15.06.2021 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 439-ДК/462АП/09/01-21 від 15.06.2021, в яких зроблено висновки щодо "самовільного" зайняття позивачем земельної ділянки загального користування (дорога) площею 0,04 га по вул. Чапаєва на території села Мигове Вижницького району в межах населеного пункту, шляхом встановлення металевої огорожі, чим унеможливив користування даною територією, що, в свою чергу, на думку перевіряючих, є порушенням вимог ст. ст. 125,126 ЗК України.

Як визначено ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При цьому, у даному контексті також необхідно врахувати й те, що за змістом ст. ст. 116, 123,124 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування.

Згідно абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону № 963-IV самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону, є правомірними.

Розглядом справи по суті встановлено, що за результатами проведеної перевірки, відповідачем відносно позивача складено оскаржуваний припис від 15.06.2021 № 439-ДК/0188Пр/03/01-21, яким фактично зобов`язано позивача звільнити у 5-ти денний термін самовільно зайняту земельну ділянку, про що повідомити до 15.07.2021.

Суд звертає увагу, що оскаржуваний припис прийнято посадовою особою відповідача, в т.ч.: у відповідності до ст. 144 ЗК України.

Разом з тим, як видно зі змісту ст. 144 ЗК України, у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк.

У разі якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку припис державного інспектора щодо припинення правопорушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк орган державного контролю за використанням та охороною земель або орган державного контролю за охороною навколишнього природного середовища звертається до суду з позовом про:

- розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту;

- припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Одночасно необхідно зауважити, що вказана вище ст. 144 знаходиться у Главі 22 Земельного кодексу України, яка, в свою чергу, безпосередньо регулює питання припинення прав на землю.

Так, згідно із ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Відповідно до вимог ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; конфіскації земельної ділянки; примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.

Враховуючи вищевикладені норми діючого земельного законодавства, суд приходить до висновку про те, що положення ст. 144 ЗК України регулюють порядок припинення права користування земельними ділянками, що використовуються з порушенням земельного законодавства.

Доказів на підтвердження на праві власності або користування позивачем спірною земельною ділянкою сторони до суду не надали.

Однак, виходячи зі змісту положень ст. ст. 116, 123, 124 ЗК України, у взаємозв`язку із положеннями ст. ст. 140 - 151 цього Кодексу, припиненню за правилами ст. 144 ЗК України підлягають права на земельну ділянку, які виникли правомірно і легітимно, однак використання таких земельних ділянок здійснюється з порушенням земельного законодавства, до яких віднесено виключно такі порушення, як: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Суд зауважує, що самовільне зайняття земельної ділянки фактично утворює окремий склад порушення вимог земельного законодавства, усунення якого не передбачає прийняття контролюючими органами розпорядчих актів.

Усунення такого порушення, як правило, відбувається шляхом використання способів захисту прав власника на земельні ділянки, зокрема, в порядку Глав 23-25 Земельного кодексу України.

Отже, в зв`язку із вказаним, суд наголошує, що ст. 10 Закону № 963-IV чітко визначено повноваження державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель звертатися до суду із позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Крім того, вказаною нормою також визначено право державних інспекторів давати обов`язкові для виконання "вказівки" (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Отже, враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що відповідач має право видавати приписи, але виключно у відповідності до своїх, чітко визначених Законом № 963-IV повноважень.

Окрім іншого, також необхідно звернути увагу й на той факт, що в оскаржуваному приписі посадовою особою відповідача чітко навіть не ідентифіковано самовільно зайняту земельну ділянку та фактично не надано позивачу визначений законодавством 30-денний строк для виконання цього припису, що, в свою чергу, є грубими порушеннями вимог ст. 10 Закону № 963-IV та ст. 144 ЗК України.

Таким чином, на противагу припиненню правомірного права користування земельною ділянкою у визначеному Главою 22 Земельного кодексу України порядку, припинення порушення вимог земельного законодавства у вигляді самовільного зайняття земельної ділянки насправді відбувається в дещо інший спосіб - шляхом безпосереднього звернення державного інспектора до суду. До того ж, цей спосіб не передбачає прийняття відповідачем приписів щодо усунення порушення шляхом повернення земельної ділянки власнику.

З огляду на викладене, суд вважає, що у випадку виявлення факту самовільного зайняття земельної ділянки державний інспектор не наділений повноваженнями виносити з цього приводу на адресу порушника припис, оскільки Законом № 963-IV прямо передбачено його право звертатись безпосередньо до суду із позовом щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, а також відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва.

Крім того, як вже зазначалося вище, ст. ст. 6, 10 Закону № 963-IV передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині дотримання строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обов`язкового виконання заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням.

Державні інспектори з контролю за використанням та охороною земель мають право давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Таким чином, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель має право видавати приписи щодо зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан виключно у випадках, які прямо встановлені законом. При цьому, необхідно звернути увагу на те, що обов`язок приведення земельної ділянки у попередній стан виникає виключно у разі незаконної зміни її рельєфу та при необхідності знесення будинків, будівель і споруд (ст. ст. 96, 212 ЗК України).

Однак, наявності таких підстав відповідач не довів. Не має таких відомостей і в матеріалах справи.

Отже, приймаючи до уваги вказані вище обставини, суд вважає, що оскаржуваний припис прийнятий відповідачем не тільки протиправно і передчасно, а і не у спосіб та не в межах повноважень, які прямо визначені Земельним кодексом України та Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного припису, тому суд задовольняє адміністративний позов у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати припис державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Іванюка В.С. від 15.06.2021 № 439-ДК/0188Пр/03/01-21.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в сумі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (, вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, Чернівецька область).

Суддя В.К. Левицький