Справа № 559/406/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 559/406/19 пров. № А/857/9473/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року (суддя Зозуля Д.П., ухвалене в м. Рівному) у справі № 559/406/19 за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2019 ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в якому просив стягнути солідарно з відповідачів два мільйони гривень причиненої моральної шкоди.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області моральну шкоду у розмірі 6206 (шість тисяч двісті шість) грн. 00 (нуль) коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 з Пенсійного фонду України моральної шкоди у розмірі 1993794 грн. 00 коп. відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції про наявність доведеності заподіяної позивачу Управлінням Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, як правонаступником) моральної шкоди та розумним, справедливим та співмірним розміром моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача. Зазначає про порушення строку звернення до суду з позовом.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Протокольною ухвалою суду від 23.09.2021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України ОСОБА_1 звільнено з посади судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області в зв`язку з подачею заяви про відставку.

27 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся в Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області із заявою, відповідно до якої просив виплачувати щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді, який на час виходу у відставку мав суддівський стаж більше 35 років.

07 грудня 2015 року за вихідним номером 46/06-12-Т ОСОБА_1 отримано відповідь щодо відмови у призначенні та виплати довічного грошового утримання.

В подальшому постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12.01.2016 у справі № 559/3137/15-а, яка набрала законної сили відповідно до ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016, позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області від 07 грудня 2015 року у призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 35 років, з 27 листопада 2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені цим судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Відтак як вірно зазначено судом першої інстанції, факт протиправної відмови Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області (Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як правонаступника) від 07 грудня 2015 року у призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не потребує доказування, оскільки встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили.

З урахуванням того, що позивача протиправно було позбавлено засобів для існування з 27 листопада 2015 року по 20 травня 2016 року, ним заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на його користь завданої моральної шкоди.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст.1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12.01.2016 у справі № 559/3137/15-а, яка набрала законної сили відповідно до ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016, визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області від 07 грудня 2015 року у призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 35 років, з 27 листопада 2015 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що така протиправна дія Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області (Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як правонаступника) щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безумовно свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачу. Неприйнятною у правовій державі є ситуація, коли після досягнення права на отримання довічного грошового утримання, позивач і надалі позбавлений можливості фактичної реалізації його права, у задоволенні якого протиправно відмовляють. Така невизначеність, стурбованість і тривога через те, що ця ситуація триває надто довго і невідомо коли припиниться, безперечно викликає психічне напруження, відчуття безнадійності, глибокої несправедливості, відчаю та розчарування у відсутності адекватного правового захисту.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що протиправна відмова Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області (Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як правонаступника) перешкоджала отримати позивачу гарантоване законом право на довічне грошове утримання судді, протягом тривалого часу, що становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог §1 ст.6 Конвенції та ст.1 Протоколу №1, а відтак, через душевні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з позбавленням засобів для існування з 27 листопада 2015 року по 20 травня 2016 року з вини посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області (Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як правонаступника), за дії (бездіяльність) яких держава несе відповідальність, відповідно до статті 56 Конституції України, статей 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, позивач підставно має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди.

З врахування чинного законодавства, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що саме управління Фонду, було наділене повноваженнями приймати рішення щодо призначення/відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тому враховуючи вік позивача, стан його здоров`я, доведеність заподіяної позивачу Управлінням Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, як правонаступником) моральної шкоди, виходячи з характеру допущених стосовно нього порушень, глибини та обсягу його моральних страждань, засад розумності, виваженості і справедливості, а також з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення, розумним, справедливим та співмірним розміром моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області є 6206,00 грн., з розрахунку розміру прожиткового мінімуму особи, яка втратила працездатність за місяць у період з 27 листопада 2015 року по 20 травня 2016 року. Відтак судом підставно задоволено позовні вимоги

Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки спершу даний позов було подано за правилами ЦПК України, де розгляд справи здійснювався в суді першої та апеляційної інстанції та було закрито провадження у справі, а після в порядку КАС України.

Так нормами ч.1 ст. 256 ЦПК України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Аналогічний порядок передачі справ у зв`язку з визначенням підсудності передбачено ч.1 ст. 239 КАС України.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 559/406/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 01.10.2021