Справа № 640/15058/21
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Київ № 640/15058/21

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Шевченко Н.М., розглянувши в письмовому порядку за правилами позовного провадження сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі по тексту також - відповідач-1), Державної казначейської служби України (надалі по тексту також - відповідач-2), в якому просить визнати постанову Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.04.2021 ВП № 65244400 та ВП № 65244400 від 20.05.2021 протиправною із їх скасуванням; визначити судом розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди державним виконавцем Ференець С.С. під час здійснення незаконно відкритого виконавчого провадження ВП №65244400 із врахуванням розумності та справедливості; зобов`язати Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати визначені судом кошти на відшкодування завдану ОСОБА_1 моральну шкоду державним виконавцем Ференець С.С. Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час здійснення нею незаконно відкритого виконавчого провадження ВП №65244400 з відповідного казначейського рахунку; стягнути визначену судом завдану моральну шкоду службовими особами АТ КБ ПриватБанк ОСОБА_1 під час виконання незаконної постанови про блокування карткового цільового рахунку, який відкритий виключно для отримання пенсії та аліментів на утримання дитини; стягнути ОСОБА_1 судові та інші витрати з відповідачів солідарно ( судовий збір - 2724,00 грн + комісія 27,24 грн + оплата за поштові відправлення рекомендовані листи (53 листів х 17,00 грн + 26,00) 927,00 грн + рекомендована відправка позовної заяви).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що нею виконано вимоги зобов`язального характеру виконавчого документа ще до відкриття виконавчого провадження, а тому підстав для вчинення виконавчих дій шляхом відкриття такого виконавчого провадження та накладення арешту на всі кошти позивача, у тому числі й на банківські рахунки, за якими здійснюються соціальні відрахування, є протиправними та безпідставними.

Представники відповідачів не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог. На виконання вимог ухвали суду відповідачем-1 надані завірені копії матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Постановою серії 1АВ №01165906 від 05.12.2020 Департаментом патрульної поліції (місто Київ, вулиця Ф. Ернста, 3, 40108646) за перевищення швидкості автомобілем RENAULT MASTER державний номер НОМЕР_1 на ОСОБА_1 в автоматичному режимі накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. Дата набрання законної сили 23.12.2020.

На підставі постанови Департаменту патрульної поліції від 05.12.2020 1АВ № 01165906 державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ференець С.С. відкрито виконавче провадження № 65244400 щодо стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу у сфері безпеки дорожнього руху в розмірі 510,00 грн, додатково визначено стягнути виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 51,00 грн.

Постановою від 20.05.2021 у ВП № 65244400 відповідачем-2 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5), Кодексом України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 № 8073-X (із змінами і доповненнями) (далі також- КУпАП).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок примусового виконання судових рішень та інших органів (посадових осіб) визначено Законом №1404.

Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню як виконавчі документи рішення постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Положеннями частин першої, четвертої статті 4 Закону № 1404 передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Згідно із частиною першою статті 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поряд з цим у силу приписів частин першої, другої статті 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. Зокрема, при оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За змістом статті 300-1 КУпАП у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 142 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Згідно з частиною першою статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до положень статті 308 цього Кодексу передбачено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень частин першої, п`ятої та сьомої статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Крім того, у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (частина друга статті 56 Закону №1404).

Зміст наведених статей закону дає суду підстави для висновку, що державний виконавець не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку, на момент пред`явлення такого до примусового виконання.

Відповідно до статті 26 Закону №1404 обов`язок державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження кореспондує лише з обов`язком отримання виконавчого документа від стягувача, а не перевірки цього документу на предмет оскарження його боржником.

З матеріалів справи судом встановлено, що на час звернення Департаменту патрульної поліції із заявою про примусове виконання постанови серії 1АВ № 01165906 від 05.12.2020 набрала законної сили 23.12.2020, строк пред`явлення постанови до виконання 05.02.2021, інформації про оскарження постанови патрульної поліції в судовому порядку державному виконавцю сторонами виконавчого провадження не надано.

При цьому, посилання позивача у позові на те, що постанова Департаменту патрульної поліції набрала законної сили 05.02.2021 є помилковим, оскільки позивач сама зазначає, що отримано постанову 23.12.2021, що відповідно до приписів ст. 291 КУпАП і є датою набрання законної сили постановою.

Як наслідок і висновки щодо добровільного та вчасного виконання постанови Департаменту патрульної поліції є необґрунтованими та безпідставними.

Відтак, перевіривши на відповідність вимогам статті 4 Закону №1404 виконавчий документ інспектора Департаменту патрульної поліції, у тому числі в частині настання строку набрання ним законної сили, державний виконавець не мав правових підстав для повернення зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, на переконання суду, відсутні підстави вважати протиправними дії державного виконавця та постанови від 22.04.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП № 65244400 та похідних постанов щодо встановлення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження і накладення арешту на кошти боржника.

Окрім цього, суд бере до уваги, що під час здійснення виконавчих дій відповідачем-1 установлено, що згідно з квитанції від 04.02.2021 № 0.0..1 ОСОБА_1 сплачено суму штрафу в розмірі 255,00 грн.

Водночас, суд зазначає, що така сплата здійснена позивачем з порушенням строку, передбаченого ст.ст. 300-1 та 307 КУпАП.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача-1, викладеними в листі від 14.05.2021 для відома ОСОБА_1 , що штраф не погашено в повному обсязі.

Як наслідок, у відповідача-1 були наявні підстави для прийняття оскаржуваної постанови від 20.05.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП № 65244400, позивачем не надано доказів порушення відповідачем-1 ст.ст.68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім цього, слід зауважити, що постановою від 12.07.2021 відповідачем-1 закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно з листа УППС МВСУ в м. Києві № 14556/41/27/03-207 від 30.06.2021 про погашення боржником заборгованості, припинено чинність арешту коштів боржника, накладеного постановою від 22.04.2021, припинено стягнення пенсії, накладеного постановою від 20.05.2021, скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Підсумовуючи викладене, підстави для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача-1, відсутні. Як наслідок, і похідні вимоги до відповідача-2 також не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, завданої службовими особами АТ КБ ПриватБанк, суд наголошує, що вказані вимоги вже вирішено та відповідно до ухвали суду від 04.06.2021 відмовлено у відкритті провадження вимог, які заявлені до АТ «Комерційний банк Приват Банк».

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 287, 296 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

2. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач-1: Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02232, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 64, )

Відповідач-2: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, )

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко