Справа № 495/11745/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 495/11745/18

Головуючий першої інстанції: Глуханчук О.В.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 03.02.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

28.12.2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 05.12.2017р. по 17.08.2020р. на суму 441710,09грн.; стягнення моральної шкоди в розмірі 20000грн. /т.1 а.с.188-192/

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2021р. позов задоволено частково; стягнуто з Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 06.12.2017р. по 17.08.2020р.) при затримці виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 382277,41грн.; стягнуто з Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 6000грн.; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом першої інстанції при вирішені справи вимог законодавства, неповне з`ясування обставин справи, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та направити справу для нового розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2017р. у справі № 495/3979/17 (набрала законної сили 18.12.2017р.), поновлено ОСОБА_1 на посаді старости с. Долинівка Білгород - Дністровського району Одеської області. Стягнуто з Маразліївської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.05.2017р. по 05.12.2017р. у розмірі 26051,90грн. Стягнуто з Маразліївської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. /т.1 а.с.4-14/.

03.05.2018р. державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№56302904 на підставі виконавчого листа №495/3979/17 від 14.03.2018р.

29.05.2018р. державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про накладення на Маразліївську сільську раду штрафу ВП№56302904 на підставі виконавчого листа №495/3979/17 від 14.03.2018р. в розмірі 5100грн., за невиконання без поважних причин судового рішення, яке підлягає негайному виконанню.

13.06.2018р. державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про накладення на Маразліївську сільську раду штрафу ВП№56302904 на підставі виконавчого листа №495/3979/17 від 14.03.2018р. в розмірі 10200грн., за невиконання без поважних причин судового рішення, яке підлягає негайному виконанню. /т.1 а.с.15/

14.06.2018р. Білгород-Дністровським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області направлено до Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області повідомлення про вчинення кримінального провадження, в якому згідно ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування стосовно посадових осіб Маразліївської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області. /т.1 а.с.18/

19.06.2018р. державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№56302904 на підставі виконавчого листа №495/3979/17 від 14.03.2018р. /т.1 а.с.16/

Не погоджуючись з діями сільської ради щодо затримки виконання судового рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.

Конституція України гарантує права та свободи людини і громадянина, а також встановлює вичерпний перелік підстав для їх обмеження.

Так, відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Частино 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За правилами ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України обумовлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, нормами КЗпП України передбачені випадки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема у разі поновлення на роботі вирішується питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України), а у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника вирішується питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника (ст.236 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2017р. у справі №495/3979/17 про поновлення ОСОБА_1 на посаді старости с. Долинівка Білгород-Дністровського району Одеської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачем не виконана.

Посилання апелянта на обрання нового сільського голови 25.10.2020р., колегія суддів не бере до уваги, оскільки зміна керівника юридичної особи роботодавця не звільняє від обов`язку поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Таким чином, у даній справі вимушений прогул, за який позивач просив стягнути середній заробіток, стосується стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2017р. у справі №495/3979/17 (набрала законної сили 18.12.2017р.) про поновлення позивача на роботі.

Оскільки рішення суду про поновлення позивача на роботі відповідачем не виконано, то відповідно до ст.236 КЗпП України він має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі Порядок №100), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку №100 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Пунктом 3 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Абзацом 3 п.3 Порядку №100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п.5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку №100, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Пунктом 10 Порядку №100 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у п.п.6, 7 і 8 розділу IV Порядку №100 визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Як вбачається з довідки Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в березні, квітні 2017р. ОСОБА_1 нараховано заробітну плату на загальну суму 7443,40грн., враховуючи 41 робочий день, середньоденний заробіток позивача складав 181,55грн. (7443,40/41). /т.1 а.с.61/

При цьому, коефіцієнт підвищення, що включається при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення (листи Мінсоцполітики України від 24.10.2008 р. №696/13/84-08, від 11.05.2017 г. №1398/0/101-17).

Відповідно до висновку про застосування норм права, наведеного у постанові Верховного Суду від 22.05.2019р. у справі № 572/2429/15-ц, тлумачення ч.2 ст.235 КЗпП України, пункту 10 Порядку №100, свідчить, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

При цьому, якщо за період від часу звільнення працівника до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітна плата працівника підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2020р. у справі №820/1505/18.

Схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату міських (крім мм. Києва та Севастополя) рад та їх виконавчих комітетів, сільських, селищних рад, що представляють інтереси об`єднаних територіальних громад, та їх виконавчих комітетів, визначає Додаток 50 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268 зі змінами, внесеними в подальшому, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 р. №353 (набула чинності 26.05.2017р.), згідно Додатку 50 якої місячний посадовий оклад старости у містах, населених пунктах об`єднаних територіальних громад із чисельністю (загальною чисельністю) населення до 15 тис. осіб складає 4700грн.

Тобто, відповідно до п.10 Порядку №100 коефіцієнт підвищення з 26.05.2017р. складає 4700/2327=2,02.

Отже, з 06.12.2017р. по 18.05.2018р. (111 робочих днів) застосовується коефіцієнт підвищення 2,02, а тому середній заробіток складає 40707,14грн. (181,55х2,02х111).

18.05.2018р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 10.05.2018р. №363, згідно Додатку 50 якої місячний посадовий оклад старости у містах, населених пунктах об`єднаних територіальних громад із чисельністю (загальною чисельністю) населення до 15 тис. осіб складає 6600грн.

Тобто, відповідно до п.10 Порядку №100 коефіцієнт підвищення з 18.05.2018р. складає 6600:4700=1,4.

Отже, з 19.05.2018р. по 25.06.2019р. (275 робочих днів) застосовується коефіцієнт підвищення 1,4, а тому середній заробіток складає 141191,44грн. (181,55х2,02х1,4х275).

25.06.2019р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 19.06.2019р. №525, згідно Додатку 50 якої місячний посадовий оклад старости у містах, населених пунктах об`єднаних територіальних громад із чисельністю (загальною чисельністю) населення до 15 тис. осіб складає - 8500грн.

Тобто, відповідно до п.10 Порядку №100 з 25.06.2019р. коефіцієнт підвищення складає 8500:6600 =1,28.

Отже, з 26.06.2019р. по 12.06.2020р. (243 робочих дня) застосовується коефіцієнт підвищення 1,28, а тому середній заробіток складає 159695,21грн. (181,55х2,02х1,4х1,28х243).

12.06.2020р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 р. №441, згідно Додатку 50 якої місячний посадовий оклад старости у містах, населених пунктах об`єднаних територіальних громад із чисельністю (загальною чисельністю) населення до 15 тис. осіб складає 9500грн.

Тобто, відповідно до п.10 Порядку №100 з 12.06.2020р. коефіцієнт підвищення складає 9500:8500=1,1.

Отже, з 13.06.2020р. по 17.08.2020р. (45 робочих днів) застосовується коефіцієнт підвищення 1,1, а тому а тому середній заробіток складає 32530,51грн. (181,55х2,02х1,4х1,28х1,1х45).

Загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 06.12.2017р. (наступний день після винесення судового рішення про поновлення позивача на посаді) по 17.08.2020р. склала 674 робочих дня, а середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 374124,30грн.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20000грн.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз.2 п.5 постанови).

Судом встановлено, що внаслідок тривалого незаконного не виконання судового рішення позивач переживає моральні страждання, оскільки протиправним не допуском його до виконання безпосередніх посадових обов`язків, він позбавлений можливості працювати та отримувати заробітну плату, що впливає на його матеріальне становище, а невиконання рішення суду про поновлення працівника на посаді дійсно має причино - наслідковий зв`язок між бездіяльністю у виконанні обов`язку з боку відповідача та завданням моральної шкоди позивачу.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 6000грн.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи допущено помилку при обрахунку середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області задовольнити частково, змінити другий абзац рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2021р. в частині стягнення з Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Викласти другий абзац рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2021р. в наступній редакції: «Стягнути з Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток, за період з 06.12.2017р. по 17.08.2020р., за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 374124 (триста сімдесят чотири тисячі сто двадцять чотири) грн. 30коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.