Справа № 420/6625/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6625/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Загрійчук О.В.

представника позивача Голінської О.О..

представників відповідача Грандовської Т.М.

Грони Т.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження (у відкритому судовому засіданні по суті) справу за адміністративним позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги в частині,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до Південного офісу Держаудитслужби в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати вимоги Південного офісу Держаудитслужби, викладені у Вимозі щодо усунення виявлених порушень від 23.03.2021 року №151520-14/1539-2021, а саме:

забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України на користь місцевого бюджету шкоди, заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, у загальній сумі 1 917 865,04 гривень;

провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати на рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 435 330,63 грн. щодо суми у розмірі 420 913,08 грн.

Позов обґрунтовано наступним.

За результатами контрольного заходу складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2018 р. по 31.08.2020 р. №20-11/09 від 15.02.2021 р.

Позивачем надано заперечення на Акт ревізії, яке в подальшому не було враховано Південним офісом Держаудитслужби.

За наслідками розгляду матеріалів ревізії позивачу направлено Вимогу №151520-14/1539-2021 від 23.03.2021 р.

Позивач не погоджується з висновками Акту ревізії та Вимогою, оскільки, на його переконання, виплата допомоги на оздоровлення врегульована нормами ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про оплату праці», «Про колективні договори і угоди», Кодексом законів про працю та Постановою КМУ №268 від 09.03.2006 р., які встановлюють мінімальний та максимальний розмір допомоги на оздоровлення, за наявності коштів.

На думку позивача, враховуючи обов`язковість положень колективного договору та його узгодженість з нормами права, ним правомірно визначено розмір допомоги на оздоровлення.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 27.04.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.05.2021 року.

24.05.2021 за вхід.№26084/21 через канцелярію суду надійшов відзив на позов Південного офісу Держаудитслужби.

Позиція відповідача полягає в тому, що згідно ч.5 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки могла надаватися у розмірі посадового окладу, а не в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Підготовче засідання 26.05.2021 відкладено у зв`язку із необхідністю ознайомлення з відзивом на 22.06.2021 р.

31.05.2021 р. надійшла відповідь на відзив.

08.06.2021 р. надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 22.06.2021 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 15.07.2021 року.

Ухвалою суду від 15.07.2021 року зупинено провадження по справі до отримання доказів та призначено судове засідання на 21.09.2021 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи учасників справи, суд дійшов наступного.

Предметом оскарження у даній справі є правомірність пунктів 1 та 2 письмової вимоги щодо усунення виявлених порушень від 23.03.2021 року №151520-14/1539-2021, яку відповідач направив позивачу за результатами проведеної відповідачем ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради за період з 01.01.2018 року по 31.08.2020 року, результати якої оформлені актом ревізії від 15.02.2021 року №20-11/09.

Даний акт ревізії був підписаний посадовими особами позивача із запереченнями. 25.02.2021 року за вихід. №17/386 направлені Заперечення на акт ревізії.

Висновки на заперечення були направлені позивачу листом від 18.03.2021 року №151520-14/1467-2021.

В пункті 1 спірної вимоги відповідач вимагає від позивача забезпечити відшкодування шкоди, відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України на користь місцевого бюджету шкоди, заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, у загальній сумі 1917865,04 грн. Врахувати право працівників відшкодувати заподіяну шкоду відповідно до ч.5 ст.130 КЗпПУ та право осіб, які безпідставно отримали вищезазначені виплати, добровільно відшкодувати кошти на підставі їхніх письмових заяв.

В пункті 2 цієї вимоги відповідач вимагає провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати в рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 435330,63 грн. відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом міністерства фінансів України 16.01.2016 №6, розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435.

Позивач не погоджується з такими пунктами спірної вимоги, вважаючи їх безпідставними, оскільки матеріальна допомога була нарахована та виплачена в розмірі середньомісячної заробітної плати посадовим особам органів місцевого самоврядування згідно чинного законодавства.

Зі змісту акту ревізії слідує, що підставами для спірних пунктів вимоги стали виявлені ревізією порушення ч.5 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у вигляді виплати посадовим особам місцевого самоврядування Виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі середньомісячної заробітної плати, що призвело до необґрунтованих видатків на заробітну плату.

Позиція відповідача полягає в тому, що згідно ч. 5 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки могла надаватися у розмірі посадового окладу, а не в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Позиція позивача полягає в тому, що право на надання матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі середньомісячної заробітної плати випливає з положень статті 13 Закону України «Про оплату праці», якою встановлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань, а підпункт 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» надано право керівникам органів у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Позивач також зазначає, що право на надання матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати в періоді, за який проводилась перевірка, також було підтверджено і листами Мінсоцполітики від 16.10.2009 року №620/13/84-09, від 19.07.2010 року № 671/13-84-10, від 11.09.2013 року №10212/0/14-13/13.

При вирішенні даного спору, суд виходить з того, що існуюче нормативне регулювання питання виплати матеріальної допомоги при наданні щорічної відпустки посадовим особам місцевого самоврядування, а також відповідні роз`яснення з цього питання Мінсоцполітики та Національного агентства з питань державної служби свідчать про неоднозначність такого регулювання, що, в свою чергу, впливає на визначення правової поведінки суб`єктами таких правовідносин.

Так, дійсно частиною 5 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-ІІІ визначено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Разом з тим, статтею 13 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Питання оплати праці, преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам органів місцевого самоврядування унормовуються постановою Кабінету Міністрів України постановою «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року №268 зі змінами та доповненнями (надалі Постанова КМУ №268).

Відповідно до пп.3 п.2 Постанови КМУ №268 керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надано право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Згідно пп.2 п.6 Постанови КМУ №268 преміювання сільських, селищних і міських голів, голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Згідно пункту 8 Постанови КМУ №268 видатки, пов`язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів.

Судом встановлено, що відповідно до Закону України «Про колективні договори та угоди» в Білгород-Дністровській міській раді укладено колективний договір на 2017- 2018 роки, схвалений на загальних зборах трудового колективу протокол №2 від 09.08.2017 р. та зареєстрований Управлінням соціальної політики Білгород- Дністровської міської ради за реєстраційним № 80 від 19.09.2011 року.

Сторонами даного колективного договору є уповноважений орган (Адміністрація) виконавчий комітетом Білгород-Дністровської міської ради та трудовий колектив Білгород-Дністровської міської ради (п. 1.3 договору).

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників міської ради та її виконавчих органів незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для Адміністрації, так і для кожного члена трудового колективу.

Даний колективний договір укладено на 2017 - 2018 роки, і вступив в силу з дня його підписання сторонами і діє до прийняття нового договору (п. 1.9 договору).

Питання оплати праці визначені розділом «3. Оплата праці» колективного договору.

Наведене свідчить, що протягом періоду, що підлягав перевірці- з 01.01.2018 по 31.08.2020 року, питання оплати праці та порядок надання інших виплат у виконавчому комітету Білгород-Дністровської міської ради регулювалися, у тому числі, зазначеним вище колективним договором.

Пунктом 3.9 колективного договору встановлено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається основна щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Зазначене положення колективного договору забезпечує виконання ч. 5 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та відповідає пп. 3 п. 2 Постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Позивач підтвердив, що враховуючи обов`язковість положень колективного договору та його узгодженість з нормами права, які регулюють питання оплати праці, приймаючи до уваги положення статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст. 8 Закону України «Про оплату праці», положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 р. №268, статті 18 КЗпПУ та статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», позивачем правомірно виплачувалася допомога на оздоровлення саме у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Отже, положення ч. 5 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та пп. 3 п. 2 Постанови КМУ № 268 разом зі статтею 13 Закону України «Про оплату праці» по - різному визначають розмір матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки.

Міністерство соціальної політики України, до основних завдань якого входило, зокрема забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, узагальнення практики застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, не однократно надавались відповідні роз`яснення з вказаного спірного питання.

Такі роз`яснення були надані листами Мінсоцполітики від 16.10.2009 року №620/13/84-09, від 19.07.2010 року №671/13-84-10, від 11.09.2013 року №10212/0/14-13/13, в яких дане міністерство роз`яснювало, що передбачена пп.3 п.2 Постанови КМУ №268 матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки обов`язково має виплачуватися у розмірі посадового окладу, а за наявності коштів у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Таким чином, Мінсоцполітики у вказаних роз`ясненнях фактично визначило мінімальні та максимальні межі вказаної матеріальної допомоги, а саме: мінімум згідно ч.5 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у розмірі посадового окладу, а максимум згідно пп.3 п.2 Постанови КМУ №268 у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Враховуючи, що виплачуючи матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати, позивач діяв в умовах недостатньої правової визначеності в такому питанні та при існуванні вищенаведених роз`яснень профільного Міністерства соціальної політики України, суд, виходячи із закріпленого в ст.6 КАС України принципу верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності, приходить до висновку, що такі дії позивача не можуть вважатися протиправними.

Посилання відповідача на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби №111-р/з від 03.08.2020 року «Щодо визначення розміру матеріальної допомоги при наданні щорічної відпустки посадовим особам місцевого самоврядування», суд відхиляє, оскільки, по-перше цих роз`яснень не існувало під час проведення позивачем вищевказаних виплат, а по-друге ці роз`яснення самі по собі не усувають вищевказану колізію положень ч.5 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та пп.3 п.2 Постанови КМУ №268 у поєднанні зі статтею 13 Закону України «Про оплату праці».

У рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 13.12.2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

У рішенні від 20.01.2012 року «Рисовський проти України» Європейського суду з прав людини зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є гарантією стабільності суспільних відносин, яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки.

Також суд вважає за необхідне додатково зазначити, що вимога, яку орган державного фінансового контролю може пред`явити з метою усунення виявлених порушень законодавства, повинна бути чіткою, зрозумілою та виконуваною тим способом, який в ній викладений.

Суд вважає, що спірні пункти вимоги не можуть бути виконані тим способом, який визначив відповідач в цих пунктах, навіть за умови, якщо має місце порушення закону, яке стало підставою для пред`явлення таких вимог.

Як вже зазначено вище, в пункті 1 спірної вимоги відповідач вимагає від позивача забезпечити відшкодування заподіяної шкоди на суму 1917865,04 грн. внаслідок неправильного нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при надані щорічної відпустки, в порядку, передбаченому статтями 130-136 КЗпПУ.

Однак цими нормами визначаються підстави та порядок відшкодування шкоди, яка заподіяна працівником підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

В даній справі відповідач визначив розмір шкоди в сумі 1917865,04 грн., стверджуючи про допущену Виконавчим комітетом Білгород - Дністровської міської ради помилку, при виплаті своїм працівникам матеріальної допомоги, тобто шкода заподіяна самим роботодавцем, а не працівником, а тому положення статей 130-136 КЗпПУ в спірних правовідносинах не можуть бути застосовані, навіть за умови, якщо зазначене в акті ревізії порушення нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки дійсно мало б місце.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 127 КЗпП помилково виплачені працівнику кошти можуть бути утримані із заробітної плати такого працівника, але лише в тому випадку, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, і якщо наказ (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу про таке відрахування буде винесено не пізніше одного місяця з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Інших правових підстав для утримання чи стягнення з працівника коштів, які були зайво йому виплачені внаслідок помилки роботодавця, законодавство не передбачає.

Працівник не позбавлений права добровільно на свій розсуд повернути підприємству зайво сплачену йому підприємством суму, однак можливість реалізації працівником такого права не може бути покладена в основу вимоги органу державного фінансового контролю, яка направляється до підконтрольної установи з метою усунення виявлених ревізією порушень, оскільки усунення підконтрольною установою виявлених порушень не повинно залежати від реалізації працівником своїх прав.

Відповідно, не може бути виконаний і пункт 2 спірної вимоги, в якому відповідач вимагає від позивача вчинити дії по зарахуванню зайво сплачених суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальному розмірі 420913,08 тис. грн. в рахунок майбутніх платежів по ЄСВ, оскільки це також залежить від добровільного повернення працівниками позивача тих сум, які відповідач вважає зайво виплаченими.

Отже, спірні пункти вимоги є неправомірними як з точки зору підстав для їх винесення, так і з точки зору реальної можливості їх виконання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Решта доводів та заперечень учасників справи не спростовують висновки суду.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Керуючись ст.ст. 2-9, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги в частині - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Південного офісу Держаудитслужби, викладені у Вимозі щодо усунення виявлених порушень від 23.03.2021 року №151520-14/1539-2021, а саме:

забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України на користь місцевого бюджету шкоди, заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, у загальній сумі 1917865,04 гривень;

провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати на рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 435 330,63 грн. щодо суми у розмірі 420 913,08 грн.

Стягнути з Південного офісу Держаудитслужби на користь Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради суму судового збору за подання адміністративного позову за платіжним дорученням №89 від 06.04.2021 року у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням пункту 15.5 розділу VII «Перехідних положень» КАС України.

Виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради (адреса: 67701, Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Михайлівська, 56, , телефон: (04849) 2 24 44, е-mail: )

Південний офіс Держаудитслужби (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, , телефон: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА