Справа № 640/16117/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Київ №640/16117/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доІміджево-видавничого центру Національної гвардії України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Іміджево-видавничого центру Національної гвардії України, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Іміджево - видавничого центру Національної Гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 всіх сум належних при звільненні (невиплати грошової компенсації за неотримані календарні дні додаткової відпустки);

- стягнути з Іміджево - видавничого центру Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 06 червня 2019 року по 18 травня 2021 року у сумі 34 455,32 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем порушено його право, передбачене статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), на своєчасне отримання коштів при звільненні, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06 червня 2019 року по 18 травня 2021 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що КЗпП України не поширюється на військовослужбовців; середній заробіток не є заробітною платою; рішення виконано в повному обсязі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив військову службу у Національній гвардії України.

Наказом Національній гвардії України від 06 червня 2019 року №109 ОСОБА_1 звільнений у запас Національної гвардії України та виключений зі списків особового складу.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 12 жовтня 2015 року серії НОМЕР_1 .

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 по справі №640/13689/20 18 травня 2021 року позивачу відповідачем виплачено грошову компенсацію за календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у сумі 34589,92 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому середнього заробітку за час затримки виплати, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

За загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а приписи трудового законодавства застосовуються в тому випадку, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Питання проходження військової служби регулюється спеціальним законодавством. Соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюється Законом України від 20 грудня 1999 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Однак, ані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ані іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення строків проведення розрахунків при звільненні військовослужбовців, а також наслідків такого порушення.

Слід зауважити, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення військовослужбовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством. Разом із тим, спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри грошового забезпечення військовослужбовців, не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні військовослужбовців з лав Збройних Сил України, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні. Відтак, в такому разі, відповідно до частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбаченого частиною першою статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, яка спрямована на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже суд може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що позивачеві у день звільнення не виплачена вся належна йому сума, відповідач повинен компенсувати позивачу майнові втрати, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП.

Згідно пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1992 року №100 (далі - Порядок № 100), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно зазначеної Іміджево-видавничого центру Національної гвардії України в довідці від 02 червня 2021 року №67 інформації, нараховане позивачу за два останніх місяця перед звільненням (травень, червень 2019 року) грошове забезпечення, яке враховується, відповідно до Порядку № 100, при обчисленні середньоденного заробітку, складає 34014,69 грн.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 829,63 грн. (34014,69 грн. : 41 календарний день), а не 1360,58 як помилково зазначає позивач.

За період з 06 червня 2019 року по 18 травня 2021 року включно було 487 робочих дні, а тому середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні зі служби компенсації, який підлягає стягненню на користь позивача, складає: 829,63 грн. х 487 = 404029,81 грн.

Відповідно до практики Верховного Суду, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, постанова Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19).

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат, враховуючи коефіцієнт співвідношення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з середнім заробітком за весь час затримки розрахунку складає: 34589,92 грн./404029,81 грн. дорівнює 0,086.

Тоді остаточний розрахунок середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні складає: 829,63*487*0,086 дорівнює 34746,56 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що належна до стягнення сума 34746,56 грн., а не 34455,32 грн., як визначено позивачем, за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 06 червня 2019 року по 18 травня 2021 року є належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

Беручи до уваги задоволення позову та приписи статті 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати в сумі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Іміджево - видавничого центру Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 всіх сум належних при звільненні (невиплати грошової компенсації за неотримані календарні дні додаткової відпустки).

3. Стягнути з Іміджево - видавничого центру Національної Гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 06 червня 2019 року по 18 травня 2021 року у сумі 34746,56 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко