Справа № 216/5385/16-а(2-а/216/136/16)
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 216/5385/16-а(2-а/216/136/16)

адміністративне провадження № К/9901/34446/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Бевзенка В.М.,

суддів: Стародуба О.П., Чиркіна С.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 216/5385/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання права на отримання відповідної пенсії, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У 2016 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не переведенні з 01.01.2016 позивача з пенсії відповідно до Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) на пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) і невиплаті пенсії позивачеві з 01.01.2016, відповідно до Закону № 2262-XII;

- визнати за позивачем право на отримання з 01.01.2016 пенсії згідно із Законом № 2262-XII;

- стягнути з відповідача на користь позивача непризначену та невиплачену відповідно до Закону № 2262-XII пенсію за період з січня 2016 року по липень 2016 року включно - у сумі 64 146,67 гривень;

- стягнути з відповідача на користь позивача непризначену та невиплачену відповідно до Закону № 2262-XII пенсію за період з серпня 2016 року по жовтень 2016 року включно - у сумі 32 220 грн, а у разі вирішення справи пізніше листопада 2016 року: за період з серпня 2016 року по день винесення рішення, з розрахунку 10 740 гривень щомісячно;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 20 000 гривень;

- зобов`язати відповідача перевести позивача з 01.01.2016 з пенсії відповідно до Закону № 1697-VII на пенсію відповідно до Закону № 2262-XII шляхом припинення з 01.01.2016 виплати позивачеві пенсії відповідно до Закону № 1697-VII та виплатою з 01.01.2016 останньому пенсії відповідно до Закону № 2262-XII, визначивши розмір пенсії позивача за Законом № 2262-XII: з 01.01.2016 по серпень 2016 року у розмірі 9163,81грн, а з серпня 2016 року у розмірі 10740 грн щомісячно до настання підстав для припинення виплати пенсії або для зміни розміру пенсії;

- допустити до негайного виконання постанову суду - у межах стягнення пенсії за один місяць у сумі 10740 гривень;

- вирішити питання про допуск постанови до негайного виконання у частині стягнення всієї суми пенсії - у сумі 96366,67 грн, а у разі вирішення справи пізніше листопада 2016 року: за період з січня 2016 року по липень 2016 року включно - у сумі 64 146,67 грн, а за період з серпня 2016 року по день винесення рішення, з розрахунку по 10 740 грн щомісячно.

Постановою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 27.02.2017, позов задоволено частково, внаслідок чого:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у непереведенні з 01.01.2016 позивача з пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і невиплаті пенсії позивачеві з 01.01.2016 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- визнано за позивачем право на отримання з 01.01.2016 пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- стягнуто з відповідача на користь позивача непризначену та невиплачену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію за період з січня 2016 року по липень 2016 року включно в сумі 64 146,67 гривень;

- стягнуто з відповідача на користь позивача непризначену та невиплачену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсію за період з серпня 2016 року по січень 2017 року включно у сумі 64 440 грн із розрахунку по 10 740 грн щомісячно;

- зобов`язано відповідача перевести позивача з 01.01.2016 з пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» шляхом припинення з 01.01.2016 виплати позивачеві пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та виплатою з 01.01.2016 позивачеві пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначивши розмір пенсії позивачеві за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: з 01.01.2016 по серпень 2016 року у розмірі 9 163,81 грн, а з серпня 2016 року у розмірі 10 740 грн щомісячно до настання підстав для припинення виплати пенсії або для зміни розміру пенсії;

- стягнуто з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1500 гривень;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017, апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, внаслідок чого:

- скасовано постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.02.2017 та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2020, касаційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 залишено без змін.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2020, апеляційну скаргу позивача задоволено частково, внаслідок чого:

- постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.02.2017 скасовано у частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди;

- у задоволенні позову у цій частині відмовлено.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021, у задоволенні заяви позивача про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021, позивач оскаржив її у касаційному порядку.

Як на підстави касаційного оскарження посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та зазначає, що ця справа має для нього виняткове значення, оскільки внаслідок порушення його права, він не отримував пенсію протягом року, а загальний розмір не отриманої пенсії на час звернення до суду, достатньо значний та складає 96 366, 67 гривень.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд установив таке.

Щодо клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Водночас згідно з частиною 2 статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд установив, що передбачений зазначеною статтею строк на касаційне оскарження не пропущений, оскільки позивачем ухвалу отримано 28.08.2021, що підтверджується копією поштового конверта (ідентифікатор внутрішнього поштового відправлення № 469).

За наведених обставин та беручи до уваги надані на їхнє підтвердження докази, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції та про наявність підстав для його поновлення.

Щодо підстав касаційного оскарження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 328 КАС України, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Так, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції вказав, що чинним законодавством не передбачено розподілу судових витрат, виключно з підстав часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Суд погоджується з таким висновком Третього апеляційного адміністративного суду з огляду на таке.

За правилами частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи прийняти ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини 4 статті 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).

Положеннями частини 6 статті 139 КАС України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. (частина 1 статті 139 КАС України).

Отже, фактично, судом апеляційної інстанції відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, а тому судові витрати розподілу не підлягали.

Зокрема, судом апеляційної інстанції вірно установлено, що:

«При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційна до розміру задоволених позовних вимог.

Розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до положень статті 323 КАС України, в межах доводів та вимог його апеляційної скарги, які не розглядалися під час апеляційного розгляду даної справи за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди та відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Отже, відсутні правові підстави визначені положеннями статті 139 КАС України для розподілу судових витрат.

Чинне законодавство не передбачає розподілу судових витрат, виключно з підстав часткового задоволення вимог апеляційної скарги».

Таким чином, Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, правильно застосував норми процесуального права і правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності ухвали суду апеляційної інстанції.

Загалом, скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини 1 статті 333 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 216/5385/16-а.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 216/5385/16-а.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді О.П. Стародуб

С.М. Чиркін