Справа № 620/8276/21
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року Чернігів Справа № 620/8276/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській, в якому просить:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо незарахування в його страховий стаж періоду його роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати в страховий стаж ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991 та призначити йому пенсію за віком з 01.02.2021.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що по досягненню 60 років він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком. Проте, відповідачем всупереч тому, що трудовою книжкою колгоспника підтверджується, що він у 1989 році та у 1991 році працював в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики, не зарахував вказані періоди роботи до його загального страхового стажу. В результаті чого, страховий стаж, який був зарахованим позивачу становить 25 років 6 місяців 7 днів і тому йому було відмовлено у призначені пенсії. Вважає такі дії пенсійного органу неправомірними і такими, що порушують його права.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки у трудовій книжці колгоспника, наданій позивачем, містяться відмітки про відпрацьовані людино-дні за час роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики з 1978 по 1997 роки. Однак, не всі записи завірені підписами уповноважених осіб та печатками, у зв`язку з чим страховий стаж не може бути зараховано на підставі трудової книжки колгоспника. Згідно довідки від 29.09.2020 №1508/02-09 в архівному фонді колгосп ім. Леніна с. Пальчики у книзі обліку трудового стажу і заробітку в 1978-1979, 1981-1988, 1990-1997 роки позивач значиться працюючим в колгоспі у 1978-1979, 1981-1988, 1990, 1992-1997 роки. Інформація про роботу в 1989, 1991 роках у вказаній архівній довідці відсутня. Отже, Головне управління не має підстав для зарахування в стаж позивача періодів з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України від 11.01.2001 серії НОМЕР_1 (а.с. 4-5).

Відповідно до даних, зазначених в Трудовій книжці колгоспника від 20.08.1978 № 737 позивач:

в 1978 році вступив у колгосп ім. Леніна Бахмацького району Чернігівської області;

відповідно до запису, зробленого 10.11.1990 у 1989 він на посаді шофера відпрацював 292 людино-днів, при встановленому мінімумі 250 л/д. Вказаний запис засвідчений підписами голови та головного бухгалтера колгоспу;

відповідно до запису, зробленого 27.03.1992 у 1991 він на посаді шофера відпрацював 317 людино-днів, при встановленому мінімумі 250 л/д. Вказаний запис засвідчений підписом головного бухгалтера колгоспу.

Також суд зауважує про наявність відтисків печаток, однак, він позбавлений можливості встановити які конкретно записи ними засвідчені (а.с. 7).

Із копії розрахунку пенсійного органу вбачається, що період роботи позивача за 1989 рік та 1991 рік до його страхового стажу не зараховано. Страховий стаж становить 25 років 6 місяці 5 днів (а.с. 10).

Листом від 09.02.2021 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивача про те, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. За наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу його страховий стаж складає 25 років 6 місяців 7 днів. З урахуванням вищевикладеного, йому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу підтвердженого документами (а.с. 16).

Не погодившись із вказаним вище прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно з частинами першою, другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У пункті 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, які є чинними на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, заносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Судом встановлено, що підставою для відмови пенсійним органом позивачу у призначенні пенсії за віком стала відсутність у нього достатнього страхового стажу, визначеного в частині першій статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, з матеріалів справи, зокрема, з відзиву, вбачається, що відповідачем позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи останнього в 1989 році та в 1991 році у колгоспі ім. Леніна у зв`язку з тим, що у трудовій книжці колгоспника, наданій позивачем, не всі записи завірені підписами уповноважених осіб та печатками, а також згідно з наданою ним архівною довідкою інформація про роботу в 1989, 1991 роках у ній відсутня.

З приводу вказаних аргументів відповідача суд зазначає таке.

Дослідивши зміст запису, датованого 10.11.1990, судом встановлено, що у 1989 він на посаді шофера відпрацював 292 л/д (встановлений мінімум 250 л/д). При цьому, вказаний запис засвідчений підписами голови та головного бухгалтера колгоспу. Дослідивши зміст запису, датованого 27.03.1992, судом встановлено, що у 1991 позивач на посаді шофера відпрацював 317 л/д (встановлений мінімум 250 л/д). При цьому, вказаний запис засвідчений підписом головного бухгалтера колгоспу.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що зазначені обставини спростовують доводи відповідача щодо відсутності завіряння записів у Трудовій книжці колгоспника підписами уповноважених осіб, що стосуються періодів роботи позивача у 1989 році та у 1991 році.

Також судом встановлено наявність відтисків трьох печаток, якими завірені записи починаючи з 1978 року 1990 рік на стор. 2-3 Трудової книжки колгоспника та відтисків трьох печаток, якими завірені записи починаючи з 1991 року 1995 рік на стор. 4-5, в результаті чого суд позбавлений можливості встановити, які конкретно записи завірені печатками.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на вказане, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, на яких покладено обов`язок ведення та обліку трудових книжок працівників та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказана правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 (справа № 677/277/17), від 17.07.2018 (справа № 220/989/17), від 19.12.2019 (справа № 307/541/17).

Як вказувалося вище, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів (пункт 1 Основних Положень).

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Подібна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 04.02.2021 у справі № 439/905/17, від 09.06.2021 у справі № 488/3973/13-а.

Таким чином, суд зауважує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи в колгоспі є трудова книжна колгоспника, а довідки слугують, як додаткове підтвердження стажу роботи, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

З даних, які містяться в трудовій книжці, наявна можливість встановити факт роботи позивача у 1989 році та у 1991 році в колгоспі ім. Леніна, прийнятий колгоспом мінімум трудової участі в громадському господарстві, кількість здійснених ним вихододнів, суму виплачених грошових коштів, дату здійснення вказаних записів у Трудовій книжці колгоспника. І такі записи не містять дефектів.

Таким чином, суд критично ставиться до посилань відповідача щодо відсутності інформації про спірні періоди роботи позивача у наданій ним архівній довідці як на підставу для відмови у зарахуванні йому до стажу, необхідного для призначення пенсії, роботи періодів роботи у 1989 році та у 1991 році в колгоспі ім. Леніна.

Враховуючи вказане вище та з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що період роботи позивача у 1989 році та у 1991 році в колгоспі ім. Леніна підлягає зарахуванню до його страхового стажу. А тому, відповідач, діяв всупереч законодавству в сфері пенсійного забезпечення не зарахувавши спірний період роботи позивача до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на підставі частини першої статті 26 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до записів, зроблених у Трудовій книжці колгоспника, про період роботи у 1989 році та у 1991 році наявні даній, що позивачем людино-днів відпрацьовано більше за встановлений мінімум, а отже в силу вимог частини другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», час роботи підлягає зарахуванню не за фактичною тривалістю, а за повний період, тобто з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991.

Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 у справі №242/3391/17 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Як вказувалося вище, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років (частина перша статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

14.10.2020 позивачу виповнилося 60 років (а.с. 4).

З матеріалів справи (а.с. 10, 16) вбачається, що пенсійним органом визначено (зараховано), що страховий стаж позивача складає 25 років 6 місяців 7 днів.

Судом встановлено, що період роботи позивача в колгоспі ім. Леніна з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991 підлягає зарахуванню до страхового стажу, що в загальному становить 2 роки.

Таким чином, у позивача наявні підстави для призначення йому пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абз. 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Отже, право на призначення пенсії за віком позивач має з дня звернення із відповідною заявою до пенсійного орану.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991; визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення позивачу пенсії на підставі частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня його звернення із відповідною заявою; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити позивачу пенсію на підставі частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня його звернення із відповідною заявою.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 5, 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня його звернення із відповідною заявою.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня його звернення із відповідною заявою.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 905,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, .

Дата складення повного рішення суду - 30.09.2021.

Суддя Ю. О. Скалозуб