Справа № 420/2739/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/2739/21

Категорія: 10208000 Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 25.06.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування індивідуального акту,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби (далі ГУ ДМС) України в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 19 січня 2021 року про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 до 31 грудня 2019 року та про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні на ім`я ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що постановою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року визнано протиправною відмову відповідача прийняти заяву позивача від 26 грудня 2018 року про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні. На виконання рішення Верховного Суду відповідач 11 січня 2021 року здійснив її прийняття зареєструвавши за №119958800 від 11 січня 2021 року. Листом відповідач повідомив про продовження строку дії посвідки позивача на один рік до 31 грудня 2019 року та одночасно відмовив у задоволенні заяви про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання.

Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що ГУ ДМС України в Одеській області на виконання постанови Верховного Суду від 26 листопада 2020 року, розглянуто заяву позивача від 26 листопада 2018 року про продовження строку дії посвідки та прийнято рішення про її продовження у відповідності до вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Відповідач вказує, що позивач звернулася до головного управління із заявою щодо обміну посвідки на тимчасове проживання в України. Посвідка видається на один рік. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні. Так, як дія посвідки позивача закінчилася 31 грудня 2019 року, позивач перебуває на території України без законних на те підстав. Оскільки заява про обмін посвідки від 11 січня 2021 року була подана із порушенням терміну звернення, ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року адміністративний позову ОСОБА_4 до ГУ ДМС України в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 19 січня 2021 року про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 до 31 грудня 2019 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 19 січня 2021 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні на ім`я ОСОБА_5 .

Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області прийняти рішення про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі заяви ОСОБА_4 від 11 січня 2021 року, відповідно до вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Стягнуто з ГУ ДМС України в Одеській області на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн.

В апеляційній скарзі ГУ ДМС України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДМС України в Одеській області зазначає, що в повному обсязі виконало постанову Верховного Суду, в зв`язку з чим неможливе скасування виконаного ГУ ДМС України в Одеській області рішення про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні. У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Так як дія посвідки на тимчасове проживання позивачки закінчилася ще 31 грудня 2019 року, наразі вона перебуває на території України без законних на те підстав, що унеможливлює обмін їй посвідки на тимчасове проживання.

Отже, за результатами розгляду заяви позивача, ГУ ДМС України в Одеській області 19 січня 2021 року правомірно на підставі пп.6 п.61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 (далі Порядок №322), прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні.

У відзиві ОСОБА_4 на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДМС України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_4 є громадянкою Вірменії, з 2015 року на законних підставах проживає на території України зі своїм чоловіком громадянином України ОСОБА_3 , з яким з 30 січня 2016 року перебуває у шлюбі, та донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 лютого 2016 року ГУ ДМС в Одеській області позивачу видано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , дія якої двічі продовжувалась на один рік в порядку Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

26 грудня 2018 року позивач звернулась до уповноважених осіб ГУ ДМС України в Одеській області з метою чергового продовження строку дії посвідки.

Листом від 09 січня 2019 року за вих. №П-2012/6/5101-18/5100.5.3/268-19 ГУ ДМС України в Одеській області повідомило позивача щодо того, що відповідно до Порядку №322 обмін посвідки на проживання здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, а також роз`яснено, що документи для її обміну подаються не пізніш ніж 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. При цьому, в листі також міститься посилання на положення п.67 Порядку №322.

Вважаючи відмову протиправною позивач оскаржила її в суді.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року у справі №640/103/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року, у задоволенні позовних вимог громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі №640/103/19 скасовано, ухвалено нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано протиправною відмову ГУ ДМС України в Одеській області у прийнятті заяви ОСОБА_4 від 26 грудня 2018 року з доданими документами про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_4 від 26 грудня 2018 року з доданими документами про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні у відповідності до вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Листом від 25 січня 2021 року ГУ ДМС України в Одеській області повідомило позивача, що 19 січня 2021 року на виконання рішення Верховного Суду заяву позивача від 26 грудня 2018 року розглянуто та прийнято рішення про її продовження строком до 31 грудня 2019 року.

Також, рішенням від 19 січня 2021 року відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання за заявою позивача № НОМЕР_2 від 11 січня 2021 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача до міграційного органу у 2021 році нерозривно пов`язане з наслідками розгляду справи №640/103/19 за позовом громадянки республіки Вірменія ОСОБА_4 до ГУ ДМС в Одеській області, ДМС України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2020 року ГУ ДМС України в Одеській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_4 від 26 грудня 2018 року з доданими документами про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні у відповідності до вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Проте, враховуючи те, що рішення щодо продовження строку дії посвідки серії НОМЕР_1 саме до 31 грудня 2019 року прийнято 19 січня 2021 року у зв`язку з визнанням протиправною відмову ГУ ДМС в Одеській області у прийнятті заяви ОСОБА_4 від 26 грудня 2018 року з доданими до неї документами, державний орган не виправив своєї помилки, та внаслідок прийняття такого рішення не тільки не відновив порушенні права позивача, а й погіршив її становище, як іноземця, який перебуває в Україні.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 1, 4, 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п.п.7, 16-19, 21, 61 постанови Кабінетом Міністрів України "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання" №322 від 25 квітня 2018 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, як на момент отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання в Україні так і на час прийняття рішення про її скасування визначався Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI, який також встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 18 ч.1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773-VI) визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до ч.10 ст. 4 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Згідно з ч.10 ст. 5 Закону №3773-VI, підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому ч.4 ст. 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (крім іноземців та осіб без громадянства, які згідно із законодавством України мають право на працевлаштування без отримання такого дозволу) та зобов`язання роботодавця повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці, зайнятості населення, трудової міграції, трудових відносин, соціального діалогу, про дострокове розірвання чи припинення трудового договору (контракту) з таким іноземцем або особою без громадянства.

25 квітня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №322 "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання" (Порядок №322).

Відповідно до п.7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Відповідно до п.16 Порядку №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно до п.17 Порядку №322 документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Згідно п.18 Порядку №322 у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку її дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Відповідно до п.19 Порядку №322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Пунктом 21 Порядку №322 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у п.п.32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Відповідно до п.61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених п.п.17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.62 Порядку № 322 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача до міграційного органу у 2021 році нерозривно пов`язане з наслідками розгляду справи №640/103/19 за позовом громадянки республіки Вірменія ОСОБА_4 до ГУ ДМС в Одеській області, ДМС України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

До вирішення зазначеного спору та виконання рішення суду у справі №640/103/19, у позивача був відсутній документ, який підтверджував законність її перебування на території України, а тому вона не мала об`єктивної можливості подати відповідну заяву, встановленої форми у відповідності до Порядку №322

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 від 26 грудня 2018 року ГУ ДМС в Одеській області (на виконання судового рішення у справі №640/103/19), 19 січня 2021 року прийнято рішення про продовження строку дії посвідки серії НОМЕР_1 до 31 грудня 2019 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач діяв протиправно, не відновив порушенні права позивача, а, навпаки, погіршив її становище, як іноземця, який перебуває в Україні.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, п.58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п.58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), № 32457/05, п.40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).

Отже, приймаючи рішення про продовження строку дії посвідки на постійне проживання, відповідач повинен діяти з урахуванням реального часу вчинення відповідних дій виконуючи свої обов`язки, тим більше враховуючи висновки викладені в рішенні суду, яке набрало законної сили.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_4 з 30 січня 2016 року перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_3 , з та має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно прийнято рішення про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 строком до 31 грудня 2019 року та протиправно відмовлено позивачу у оформленні посвідки на тимчасове проживання.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат щодо сплати судового збору.

Щодо відшкодування суми витрат на професійну правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2-5 ст. 134 КАС України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача до заяви про стягнення понесених витрат на оплату правничої допомоги долучено додаток 2 від 03 вересня 2021 року до Договору про надання правової допомоги від 14 лютого 2021 року.

Вартість вказаних послуг становить 1 300 грн.

Дослідивши надані документи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та пропорційність таких витрат до предмета спору в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, заява адвоката Парсян Ніни Ачкіназі Євгена Борисовича про стягнення понесених витрат на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 1 300 грн. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року залишити без змін.

Клопотання адвоката Парсян Ніни Ачкіназі Євгена Борисовича задовольнити.

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 300 грн. (одна тисяча триста гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.