Справа № 640/23117/20
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 вересня 2021 року

Київ

справа №640/23117/20

адміністративне провадження №К/9901/34380/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «ТРУДОВА СПІВДРУЖНІСТЬ»

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2021 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року

у справі №640/23117/20

за позовом Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «ТРУДОВА СПІВДРУЖНІСТЬ»

до Кабінету Міністрів України,

треті особи: Міністерство інфраструктури України, Державне агентство автомобільних доріг України

про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту,

В С Т А Н О В И В:

Громадська організація "Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг "ТРУДОВА СПІВДРУЖНІСТЬ" звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, у якому просила визнати протиправними та нечинними Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 в частині Розділу І пункту 4 та в частині назви та положень Розділу V, які стосуються порядку розміщення малих архітектурних форм.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року апеляційну скаргу Громадської організації "Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг "Трудова співдружність" задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2021 року залишено без змін з підстав обґрунтувань, наведених судом апеляційної інстанції.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2021 року касаційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «ТРУДОВА СПІВДРУЖНІСТЬ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі №640/23117/20 - повернуто особі, яка її подала, оскільки в такій не обґрунтовано підстави касаційного оскарження.

10 вересня 2021 року позивачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у цій справі.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам ст. 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів приходить до висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами пп. 1-4 ч. 4 ст. 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у ч. ч. 2 і 3 ст. 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

В касаційній скарзі позивачем зазначено, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №815/219/17, від 02 лютого 2021 року у справі №522/8120/16-а, від 18 березня 2021 року у справі №263/10713/16-а. Також скаржник посилається на відсутній висновок Верховного Суду щодо наявності у Уряду повноважень визначати порядок розміщення малих архітектурних форм, дозвіл на розміщення малих архітектурних форм, передбачений Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності».

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, які висловлені у постановах від 14 березня 2018 року у справі №815/219/17, від 02 лютого 2021 року у справі №522/8120/16-а, від 18 березня 2021 року у справі №263/10713/16-а, оскільки наведені судові рішення стосуються оцінки судом інших фактичних обставин справи. Так, у зазначених судових рішеннях та у цій справі різні предмети спору, що унеможливлює використання висновків Верховного Суду в межах даних правовідносин.

Крім того, Верховний Суд в ухвалі про повернення касаційної скарги від 31 серпня 2021 року відхиляв посилання скаржник на правові позиції Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №815/219/17, від 02 лютого 2021 року у справі №522/8120/16-а, від 18 березня 2021 року у справі №263/10713/16-а.

При цьому, колегія суддів зазначає, якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, він повинен зазначити конкретну норму права, практику застосування якої необхідно сформувати, правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.

Однак, вказуючи наведене скаржник не вказав який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.

Також, скаржником не зазначено, який саме висновок необхідно сформулювати, а Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, що може бути вирішена, шляхом формулювання нової правової позиції.

Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 26 квітня 2021 року у справі № 120/2243/20-а, від 12 травня 2021 року у справі № 488/1644/16-а від 14 травня 2021 року у справі № 240/16944/20 від 19 травня 2021 року у справі № 280/160/20.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 330 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 169 цього Кодексу, а саме така касаційна скарга залишається без руху.

Виходячи з наведеного, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків касаційної скарги особі, яка її подала, шляхом надання до суду обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України.

У випадку неусунення недоліків касаційної скарги, така буде повернута особі, яка її подала, відповідно до п. 1 ч.4 ст. 169 та ч. 2 ст. 332 КАС України.

Керуючись ст. ст. 169, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Залишити без руху касаційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «ТРУДОВА СПІВДРУЖНІСТЬ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі №640/23117/20 за позовом Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «ТРУДОВА СПІВДРУЖНІСТЬ» до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство інфраструктури України, Державне агентство автомобільних доріг України про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту.

Надати скаржнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді Я. О. Берназюк

Н. В. Коваленко