Справа № 160/11308/21
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу, -
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є:
56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний);
70.21 Діяльність у сфері зв`язків із громадськістю;
70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування;
73.11 Рекламні агентства;
73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації;
73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки;
74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.;
68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;
63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.;
56.29 Постачання інших готових страв;
56.30 Обслуговування напоями;
46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;
46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення;
47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;
47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;
47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах;
47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет;
47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами;
82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.
Позивач здійснює свою господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
26.11.2020 року за № 1044-Н Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі наказу № 1852-П від 26.11.2020 року видано направлення на проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) для проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю), у формі інспекційного відвідування за додержанням законодавства про працю у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 , під час якого у період з 27 листопада 2020 року по 10 грудня 2020 року буде здійснено перевірку з питань виявлення неоформлених трудових відносин.
Направлення на перевірку отримано позивачем 27.11.2020 року.
27.11.2020 року ОСОБА_2 надав пояснення Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області, згідно з якими, він працює у ФОП ОСОБА_1 з 27.11.2020 на посаді стажера.
27.11.2020 року ФОП ОСОБА_4 отримав від відповідача вимогу про надання документів № 1824/4.1-10 від 27.11.2020 року .
02.12.2020 року ФОП ОСОБА_1 надав головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпровському регіоні ОСОБА_5 належним чином засвідчені копії витребуваних документів.
04.12.2020 року позивач отримав від ГУ Держпраці у Дніпропетровській області вимогу про надання документів № 1876/4.1-10 від 04.12.2020 року, а саме про надання повідомлення ДПС та квитанції № 2 щодо прийняття на роботу наступних працівників: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
04.12.2020 року на виконання вимоги позивачем надано витребувані документи.
«В ході інспекційного відвідування встановлено, що за фактичним місцем здійснення господарської діяльності ФОП АДРЕСА_1 , кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » проходив стажування ОСОБА_2 .
Вимогами КЗпП України (ст. 21, 23, 24, 26) не передбачено проходження стажування особою, яка бажає працевлаштуватися шляхом укладання трудового договору, для перевірки її кваліфікації та навичків роботи або отримання таких.
Стажування в цілях придбання практичних навичків, необхідних для виконання посадових обов`язків, може бути організоване за наявності відповідного договору між роботодавцем, претендентом на посаду (безробітним) і державним центром зайнятості (ст. 35 Закону № 5067-VІ).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 КЗпП України «При укладанні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю».
Так, ОСОБА_2 (згідно письмових пояснень). ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27 листопада 2020 року, стажер, працює у ФОП ОСОБА_1 .
На виконання вимог про надання документів від 27.11.2020 № 1824/4.1-10 та від 04.12.2020 № 1876/4.1-10 ФОП ОСОБА_1 надано наказ про прийняття ОСОБА_2 на посаду бармена з 23.11.2020 від 20.11.2020 № 4-к, повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_2 та квитанцію від 30.11.2020 № 46934033, що порушує вимоги ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування зазначеного працівника.»
Акт інспекційного відвідування отримано ФОП ОСОБА_1 10.12.2020 року, що підтверджено власноручним підписом позивача з відміткою, що із зазначеними обставинами позивач не погоджується, зауваження до акту будуть надані у письмовому вигляді протягом трьох днів.
15.12.2020 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області отримано зауваження до акту інспекційного відвідування, у яких позивач зазначає, що згідно до штатного розпису, введеного в дію з 01 листопада 2020 року, штат працівників ФОП ОСОБА_1 було збільшено на 1 штатну одиницю бармена з тарифною ставкою 5100,00 грн. Наказом № 4-к від 20.11.2020 року ОСОБА_2 прийнято до ФОП ОСОБА_1 на посаду бармена з 23.11.2020 року. У табелі обліку використання робочого часу за листопад 2020 року робочий час ОСОБА_2 з 23 листопада 2020 року рахується в обліку використання робочого часу. Відповідно до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за листопад 2020 року та відомості нарахування та виплати заробітної плати за листопад 2020 року ОСОБА_2 включено до осіб, яким нараховується та виплачується заробітна плата за листопад 2020 року. Отже, сторонами належним чином було досягнуто угоди, за якою працівник приступив до виконання своїх трудових обов`язків. Саме з цього час робота ОСОБА_2 табелюється у табелю робочого часу та саме з цього часу йому нарахована заробітна плата, яка буде виплачена у строки, передбачені чинним законодавством. ФОП ОСОБА_1 на підтвердження наявності трудового договору з ОСОБА_2 20.11.2020 року видано відповідний наказ про прийняття на роботу, нараховано заробітну плату та подано відповідні звіти про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Видання наказу (розпорядження) про прийом на роботу й повідомлення до фіскального органу - це дві процесуальні умови для фактичного допуску працівника до роботи, а не підтвердження укладення чи не укладення трудового договору. У ч. 3 ст. 24 КЗпП України йде мова саме про умови для фізичного допуску до роботи, і така норма не впливає на ідентифікацію дати виникнення трудових відносин/укладання трудового договору. Штрафна санкція статті 265 КЗпП України передбачає наявність такої обставини як не укладення трудового договору. Несвоєчасне повідомлення територіального органу ДФСМ про прийняття 23.11.2020 року на роботу ОСОБА_2 не є тотожним порушенню у формі відсутності офіційного працевлаштування. На дату винесення припису ніяких порушень вимог законодавства позивачем не було: договір з ОСОБА_2 укладений шляхом видання наказу та фактичним допуском до роботи, повідомлення до територіального органу ДФС про його прийняття на роботу направлено 30.11.2020 року.
18.12.2020 року за вих. № 1964/4.1-13 Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано відповідь на зауваження, у якій відповідач зазначив наступне. ОСОБА_2 (згідно письмових пояснень) з 27.11.2020 року, стажер, працює у ФОП ОСОБА_1 . На виконання вимог про надання документів від 27.11.2020 № 1824/4.1-10 та від 04.12.2020 № 1876/4.1-1- ФОП ОСОБА_1 надано наказ про прийняття ОСОБА_2 на посаду бармена з 23.11.2020 від 20.11.2020 № 4-к, повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_2 та квитанцію від 30.11.2020 № 46934033, що порушує вимоги ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування зазначеного працівника. Акт та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю отримано позивачем в останній день інспекційного відвідування, а саме - 10.12.2020. Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю не видавався, оскільки акт підписано із зауваженнями. В попередженні зазначена технічна помилка. Заперечення розглянуто, але фактів порушень та висновків акту вони не спростовують, підстави для скасування висновків акту відсутні.
Відповідь на зауваження направлена позивачу.
Постанова направлена позивачу, за адресою: АДРЕСА_2 , відправлення повернулось із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив правомірність її прийняття до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, якою визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до аб. 1, 2 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, державного контролю за додержанням законодавства у сфері моніторингу, звітності та верифікації викидів парникових газів у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (далі Порядок № 823).

Відповідно до п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формі, визначеній абзацом першим цього пункту.

Згідно із абз. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).

Відповідно до пп. 2 п. 5 Порядку № 823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

За умовами ч. 1 ст. 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Згідно із ч. 2 ст. 7 Закону № 877-V на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Приписами ч. 6 ст. 7 Закону № 877-V визначено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем дотримано вище вказані приписи чинного законодавства, а саме: за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, видано наказ про проведення інспекційного відвідування, за результатом якого складено акт, який отримано позивачем із зауваженнями.

Щодо порушень, встановлених у акті інспекційного відвідування суд зазначає таке.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

6--1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Водночас, згідно із ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 (далі - Порядок № 413).

Порядком № 413, відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг;

на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

З аналізу наведених норм законодавства, а саме, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та Порядку № 413, встановлено, що додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою; працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу

При цьому, повідомлення про прийняття працівника на роботу подається фізичною особою до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 (згідно письмових пояснень) з 27 листопада 2020 року, стажер, працює у ФОП ОСОБА_1

20.11.2020 року ФОП ОСОБА_1 прийнято наказ з особового складу № 4-к про прийняття ОСОБА_2 на посаду бармена у бар, за основним місцем влаштування, з 23 листопада 2020 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

Згідно з табелем використання робочого часу за листопад 2020 року ОСОБА_2 працює барменом з 23.11.2020 року.

За листопад 2020 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 1214,00 грн., що підтверджено відомістю нарахування та виплати заробітної плати за листопад 2020 року, звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (форма № Д4).

30.11.2020 року ФОП ОСОБА_4 направив до органу ДПС повідомлення про прийняття працівника - ОСОБА_2 на роботу з 23.11.2020 року.

Отже, ОСОБА_2 під час проведення інспекційного відвідування, не знав, що він прийнятий на роботу бармена з 23.11.2020 року.

Наведена обставина підтверджує порушення позивачем ч. 1 ст. 21 КЗпП України.

Позивач зазначає, що укладання трудового договору в письмовій формі з працівником ОСОБА_2 не підпадає під жодний пункт ч. 1 ст. 24 КзпП України, тому трудовий договір був укладений в усній формі та оформлений наказом № 4-к від 20.11.2020.

Однак, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

З огляду на викладене, ФОП ОСОБА_1 допустив порушення ч. 1 ст. 24 КЗпП України.

Щодо порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, то суд зазначає, що всупереч вказаній нормі, якою встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без повідомлення територіальних органів Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу до початку роботи працівника, позивачем було допущено ОСОБА_2 до роботи без повідомлення ДПС.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (Порядок № 509) визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Приписами п. 3 Порядку № 509 встановлено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Відповідно до п. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Так, доводи позивача, що він є платником єдиного податку третьої групи спростовується відомостями реєстру платників єдиного податку, згідно з якими, ФОП ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , з 10.06.2019 року був платником єдиного податку 3 групи, з 31.03.2020 року - з реєстру виключений.

Разом з тим, суд зазначає, що умовами ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлено розмір штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Порушення було виявлено Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області 10 грудня 2020 року, що зафіксовано у акті інспекційного відвідування.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у грудні 2020 року становив 5000 грн.

Отже, під час прийняття постанови про накладення штрафу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області застосувала розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на час прийняття постанови, а не розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на момент виявлення порушення.

Положення ст. 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ДН60558/1858/АВ-ФС/35 від 04.02.2021 року прийнята з порушенням ст. 265 КЗпП України, є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області стягується судовий збір у розмірі 2270,00 грн., сплачений ним за подання позовної заяви, що підтверджено квитанцією № 19057 від 05.07.2021 року.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ДН60558/1858/АВ-ФС/35 від 04.02.2021 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держапраці у Дніпропетровській області (вул. Казакова, 1Д, м. Дніпро, 49107, ) судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна