Справа № 540/4175/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/4175/20
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Восход» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Восход» до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2020 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Восход» (далі СТОВ «Восход») звернулося до суду першої інстанції з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №171845 від 08.12.2020 за вчинення правопорушення передбаченого абзацем 16 частини 1 статті ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В обґрунтування доводів про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови про застосування адміністративно господарського штрафу СТОВ «Восход» зазначило такі підстави.

Перша підстава, це відсутність затвердженої методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо сипучих вантажів.

Друга підстава відсутність на законодавчому рівні права отримати дозвіл на рух транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі, вагові параметри яких перевищують нормативні.

Третя підстава, несправність габаритно- вагового обладнання, що підтверджують результати зважування, а саме навантаження на другу вісь більше удвічі чим на всі інші осі. На думку позивача, це фізично неможливо.

Четверта підстава відсутність дозвільних документів на зважувальне обладнання. Такий висновок, позивач зробив на підставі відсутності в документах про результати здійснення габаритно вагового контролю індивідуальних ознак вагового комплексу (номер, серія тощо).

П`ята підстава порушення працівниками Укртрансбезпеки обов`язку, при виявленні факту перевищення вагового нормативного параметру більш як на 2 відсотки, заборонити подальший рух транспортного засобу, відповідно до Порядку здійснення габаритно вагового контролю, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007 (далі Порядок №879) до внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Шоста підстава застосування адміністративно господарського штрафу до неналежного суб`єкта, адже, на переконання СТОВ «Восход», вони не є перевізниками вантажу, а є його власником і замовником послуг з його перевезення.

Сьома підстава позбавлення права приймати участь у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Позивач стверджує, що про дату, час та місце розгляду справи він не був повідомлений належним чином. Вважає, що позбавлення його можливості взяти участь у розгляді справи, є істотним порушенням процедури розгляду такої справи і самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому проваджені) у задоволенні позову СТОВ «Восход» відмовлено.

Відповідаючи на доводи позивача, які останній зазначав в якості підстав для задоволення позову, суд першої інстанції зазначив таке.

Так, суд не погодився з доводами позивача про порушення органом державного нагляду (контролю) процедури проведення перевірки, зазначивши, що водій транспортного засобу, який перевірявся на дотримання нормативних вагових параметрів, був ознайомлений з актом перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №258192 від 17.11.2020, про що свідчить його особистий підпис в акті.

Окрім того, як зауважив суд, Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за №1567 (далі - Порядок №1567) не передбачено вручення копії акту водієві чи уповноваженій особі.

Далі, суд першої інстанції поважав, що СТОВ «Восход» повідомлене про дату час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт належним чином, що підтверджується отриманням 05.12.2020 уповноваженою особою товариства рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрих-кодом 645.

Відповідаючи на доводи позивача про те, що вантаж, який перевозився (пшениця) є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, суд першої інстанції відзначив, що вони безпідставні, адже автомобіль на ваги (під час зважування) заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.

Роблячи такий висновок, суд покликався на висновок, що викладений у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24.07.2019 у справі №803/1540/16.

Процитувавши пункт 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, про те, що перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі перевезення подільних вантажів вагові параметри яких перевищують встановлені нормативи, то видача дозволів на участь їх у дорожньому русі не допускається.

Відповідаючи на аргумент позивача про відсутність затвердженої методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо сипучих вантажів, суд першої інстанції, керуючись правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 02.08.2018 у справі №820/1420/17, зазначив, що скасування пункту 19 Порядку №879 постановою Кабінету Міністрів України від 30.08. 2017 №671 свідчить про відсутність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Указуючи на необґрунтованість доводів позивача про відсутність дозвільних документів на зважувальне обладнання, суд, покликаючись на пункти 12, 13 Порядку №879 пояснив, що наведені норми не встановлюють обов`язку для посадових осіб Укртрансбезпеки надавати водієві протокол, свідоцтво про метрологічну атестацію в ДП Укрметстандарт на предмет відповідності технічних характеристик ваг вимогам технічної документації виробника саме у режимі зважування у русі, повідомляти назву вагового комплексу, на якому здійснювався габаритно-ваговий контроль. Також, на думку суду, законодавчо не встановлено вимоги щодо зазначення в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунку плати за проїзд характеристик вимірювального зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю.

Є, на переконання суду першої інстанції, такими, що суперечать Закону України "Про автомобільний транспорт" та фактичним обставинам справи доводи позивача, що він не є перевізником, у розумінні ст. 60 згаданого Закону.

Обґрунтовуючи дану позицію суд указав на наявність товарно-транспортної накладної, де перевізником вантажу є саме СТОВ «Восход», а також на те, що згідно положень Закону України "Про автомобільний транспорт", статус перевізника може мати не тільки особа, яка здійснює перевезення вантажу/пасажирів на комерційній основі, а й особа, яка здійснює відповідне перевезення за власний кошт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, СТОВ «Восход», в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі скаржник, перелічивши всі доводи, що були ним зазначені в позові наголосив, що суд першої інстанції не здійснив справедливого, неупередженого розгляду справи. На думку скаржника, розгляд справи відбувся з порушенням таких принципів як верховенство права, законність. Судовий розгляд, за твердженням скаржника, не був спрямований на забезпечення повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, судом не обґрунтовано та не доведено своїх висновків, понад те, не оцінені всі наведені позивачем аргументи.

Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки у відзиві на апеляцію зазначає про її необґрунтованість та про законність рішення суду першої інстанції.

Доводи відзиву на апеляцію узгоджуються з позицією суду першої інстанції про дотримання органом державного нагляду (контролю) при прийнятті оскаржуваної постанови про застосування адміністративно господарського штрафу законодавства про автомобільний транспорт.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

СТОВ «Восход» є сільськогосподарським підприємством та здійснює вирощування зернових культур.

17.11.2020 посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, на підставі направлення на перевірку від 16.11.2020 №001428, на автодорозі М-14 км 203 + 500 м проводилася рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Того ж дня, СТОВ «Восход» здійснювало автоперевезення вантажу «пшениця» вагою 39 840 кг насипом, власним вантажним автомобілем «МАЗ», сідловий тягач Е 544008-060-031, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «МАЗ» , реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 ..

У водія була в наявності товарно транспортна накладна №7 від 17.11.2020.

На ділянці 203 км + 500 м автомобільної дороги М-14 Одеса Мелітополь Новоазовськ вантажний автомобіль товариства був зупинений службовими особами відповідача для проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №258192 від 17.11.2020р. виявлено порушення Закону України "Про автомобільний транспорт", що полягало у перевезенні вантажу згідно ТТН №7 від 17.11.2020 з перевищенням вагових обмежень на одиночну вісь (13400 кг), без дозволу, що дає право на рух автодорогами України з перевищенням встановлених законодавством нормативно-вагових норм понад 20%, за яке передбачено відповідальність абзацем 16 частини1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Посадова особа, що здійснює габаритно ваговий контроль, склала акт №035158 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 17.11.2020, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №040291 від 17.11.2020, розрахунок №035158 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 17.11.2020 № 035158 на суму 21,42 євро (а.с.65-68).

Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки повідомило СТОВ «Восход» про дату час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що підтверджується отриманням 05.12.2020 уповноваженою особою товариства рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрих-кодом 645 (а.с.64).

08.12.2020 Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки прийняло постанову №171845 про застосування до СТОВ «Восход» адміністративно господарського штрафу в сумі 34 000 грн за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 16 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Наведена постанова отримана СТОВ «Восход» 21.12.2020р.., що товариством не заперечується та більш того - вказується у позовній заяві.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на порушені в апеляційній скарзі питання, колегія суддів виходить з такого.

Суд першої інстанції, оцінюючи доводи скаржника про те, що недостовірність зважування пов`язана з відсутністю Методики вимірювань по осьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів з сипучим, рідким або іншим вантажем обґрунтовано зазначив, що положення ст.ст. 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух» та ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» віднесли до компетенції Кабінету Міністрів України порядок здійснення габаритно-вагового контролю, а відтак використання посадовими особами Укртрансбезпеки Порядку №879 при здійсненні габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних є цілком правомірним.

Суд апеляційної інстанції з цим погоджується та вважає, що така правова позиція неодноразова була висловлена Верховним Судом, у тому числі у справах №820/1420/17, №804/5296/17. Зокрема, у рішеннях, ухвалених в наведених справах, суд касаційної інстанції відзначив, що використання у спірних правовідносинах Порядку №879 узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме: зі скасуванням пункту 19 згаданого Порядку постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №671, що дозволяє проводити вимірювання по осьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів з сипучим, рідким або іншим вантажем без застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою Методикою.

Доводи скаржника про несправність габаритно- вагового обладнання та про відсутність дозвільних документів на зважувальне обладнання, колегія суддів відкидає та вважає правильною позицію суду першої інстанції про недоведеність позивачем даних обставин.

Оцінюючи довід скаржника про порушення посадовими особами Укртрансбезпеки обов`язку, встановленого пунктом 21 Порядку №879, заборонити подальший рух транспортного засобу при виявленні факту перевищення вагового нормативного параметру більш як на 2 відсотки, колегія суддів дійшла висновку, що він не впливає на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин та не порушує прав позивача.

Дана обставина є підставою для притягнення винної посадової особи до дисциплінарної відповідальності.

Є, також таким, що не заснований на законодавстві про автомобільний транспорт довід скаржника, що він не є перевізником вантажу, а є його власником і замовником послуг з його перевезення. Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції за приписами Закону України "Про автомобільний транспорт", статус перевізника може мати не тільки особа, яка здійснює перевезення вантажу/пасажирів на комерційній основі, а й особа, яка здійснює відповідне перевезення за власний кошт.

Окрім того, колегія суддів погоджується з доводом суду першої інстанції про належне сповіщення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з штрих-кодом 645

Досліджуючи аргумент скаржника про помилковість висновку суду, що до перевізника, у разі виявлення факту перевезення автомобільними дорогами подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів, може бути застосована відповідальність у вигляді адміністративно - господарських санкцій, колегія суддів встановила таке.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що чинним законодавством (п. 22.5 ПДР) взагалі забороняється перевезення подільних вантажів, а тому дозвіл на рух такого вантажу не видається.

Однак, висновок суду про те, що у такому випадку, для перевізника наступає відповідальність за абз. 16 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. № 2344-III (далі - Закон № 2344-III), є таким, що не заснований на законодавстві, що регулює спірні правовідносини.

Така позиція суду апеляційної інстанції базується на такому.

Згідно з абз. 16 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проводячи юридичний аналіз конструкції абз. 16 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ, колегія суддів встановила, що для настання відповідальності за вказаною нормою є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу.

Частиною 3 статті 48 Закону № 2344-III встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

За приписами ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353 - ХІІ (далі Закон - №3353 - ХІІ) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 22.1 ПДР маса вантажу, що перевозиться і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Дозвіл відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III, що дає право на рух автодорогами України з перевищенням встановлених законодавством нормативно-вагових параметрів понад 20% відсутній.

Відповідно до статті ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Проаналізувавши наведені вище норми законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:

- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;

- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

Така позиція суду першої інстанції також підтверджується новою редакцією абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, яка почне діяти з 01.10.2021.

У зміненій правовій нормі законодавець відокремив відповідальність за перевищення ваги неподільного вантажу без відповідного дозволу та за перевищення ваги подільного вантажу, на перевезення якого дозвіл не вимагається.

У цій справі сторони не заперечують обставин, що позивач перевозив вантаж (пшеницю), який за своїм характером є подільним, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.

Головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Унаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Резюмуючи викладене, колегія суддів зазначає, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

За таких умов, оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ за відсутність такого дозволу.

Водночас, варто відзначити, що за перевищення габаритно-вагових параметрів подільного вантажу, перевізник повинен нести відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, відповідно до п. 31-1 Порядку №879, що і було зроблено в даному випадку.

На думку суду апеляційної інстанції є доцільним звернутися до правової позиції, що була викладена в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 р. № 814/1460/16.

Так, у цьому рішенні, суд касаційної інстанції відзначив, у випадку перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами до перевізників лише може бути застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

За таких умов, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності в діях СТОВ «Восход» складу правопорушення, передбаченого абз. 16 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ, а відтак оскаржувану постанову слід визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до приписів ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. У цьому спорі, на думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції були неправильно розтлумачені правові норми, що регулюють порядок перевезення подільних вантажів.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 за подачу позову та апеляційної скарги сплатив судовий збір на загальну суму 5255 грн., що підтверджується відповідними квитанціями № N1D0P5947M від 21.12.2020 року (а.с.43) та №585 від 10.06.2021 року (а.с.193).

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання протиправною та скасування спірної постанови, сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на загальну суму 5255 грн. належить стягнути з бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто судове рішення, що ухвалене судом першої інстанції у справі, що розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Восход» - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року скасувати.

Ухвалити у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Восход» до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу нове рішення про задоволення позову.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно - господарського штрафу №171845 від 08 грудня 2020 року за вчинення правопорушення передбаченого абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Стягнути з бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Восход» (), в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 01.10.2021 року.