Справа № 0440/5659/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 0440/5659/18

адміністративне провадження № К/9901/35643/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Усенко Є.А., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 0440/5659/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа - Лівобережна об`єднана державна податкова інспекція м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ДФС), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 21.05.2018 №-0464/1, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 роки в розмірі 44977,12 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС від 21.05.2018 №-0464, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 40952,69 грн.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 25.09.2018, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019, у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Ухвалою від 24.06.2019 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).

В подальшому, 25.03.2020 позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 за нововиявленими обставинами. У заяві позивач просив скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 та ухвалити нове, яким визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС про донарахування позивачу зобов`язань зі сплати земельного податку за періоди 2016-2017 та 2018 роки.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 10.06.2020 заяву позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі задовольнив. Суд скасував рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 у справі №0440/5659/18 та ухвалив нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 12.11.2020 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 за нововиявленими обставинами відмовив.

27.09.2021 до суду вчетверте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 (далі - скаржник, позивач) на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020, направлена поштою 24.09.2021.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

1. Відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене 12.11.2020, повний його текст складено того ж дня, відповідно останнім днем для оскарження цього рішення з урахуванням вихідних було 14.12.2020 з урахуванням вихідних. Однак, касаційну скаргу у цій справі направлено до суду поштою лише 24.09.2021, тобто з пропуском строку встановленого для цього.

ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивоване тим, що копію постанови апеляційного суду він отримав 15.03.2021 і в межах тридцятиденного строку подав касаційну скаргу вперше. Однак, Верховний Суд ухвалою від 22.04.2021 її повернув як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судового рішення. наступні касаційній скарги Верховний Суд повернув ухвалами від 18.06.2021 та 29.07.2021. Вважає, що повернення касаційних скарг відбувалося безпідставно, а тому просить визнати поважними причини пропуску строку і поновити його.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, колегія суддів вважає їх неповажними з огляду на таке.

Суд встановив, що вперше касаційна скарга у цій справі надіслана позивачем 13.04.2021, проте, Верховний Суд ухвалою від 22.04.2021 її повернув, оскільки у касаційній скарзі не було викладено підстав для касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України. Копію цієї ухвали ОСОБА_1 отримав 29.04.2021.

Вдруге касаційна скарга надійшла до суду 28.05.2021, однак, ухвалою від 18.06.2021 Верховний Суд її повернув на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України. Копію цієї ухвали отримав представник позивача 12.07.2021.

Втретє касаційну скаргу надіслано до суду 19.07.2021, однак, ухвалою від 29.07.2021 Верховний Суд її поверну на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судового рішення. Суд роз`яснив скаржникові обов`язкові умови, які мають бути зазначені у касаційній скарзі у випадку її подання на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Копію цієї ухвали ОСОБА_1 отримав 28.08.2021.

Вчетверте касаційну скаргу направлено 24.09.2021, однак, яка так і не відповідає вимогам КАС України в частині викладення підстав для касаційного оскарження судового рішення.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень ОСОБА_1 не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із вимогами КАС України у строк, передбачений для касаційного оскарження судового рішення або максимально стислий строк після отримання копії ухвали про повернення вперше поданої касаційної скарги, що відбулося 29.04.2021. Повторна касаційна скарга надійшла до суду лише 28.05.2021 тобто майже через місяць.

Посилання скаржника на те, що повторну касаційну скаргу подано в межах тридцятиденного строку з дня отримання копії ухвали Верховного Суду від 18.06.2021 є безпідставними, оскільки строк у тридцять днів встановлений КАС України для оскарження судового рішення і він обчислюється з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).

Аналогічно, отримавши 28.08.2021 копію ухвали Верховного Суду від 29.07.2021, скаржник повторно звернувся з касаційною скаргою лише 24.09.2021, тобто, також майже через місяць, однак, її зміст так і не усуває виявлених недоліків.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У цій справі саме скаржником не було дотримано вимог КАС України, що стало підставою для повернення попередньо поданих касаційних скарг у цій справі та є підставою для залишення без руху вчетверте поданої.

Для приведення касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України у скаржника було достатньо часу. Загальний строк, що сплинув з дня отримання копії постанови апеляційного суду і до дня подання цієї касаційної скарги становить більше ніж шість місяців, що не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на касаційне оскарження.

Сукупність цих обставин свідчить про допущення позивачем необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судового рішення з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на наведене, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху для надання скаржнику часу повідомити суд про інші поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.

2. Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому, Верховний Суд роз`яснював скаржникові, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на цій підставі є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Однак, скаржник зазначених умов у їх взаємозв`язку не навів.

Крім того, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, є підстави вважати, що касаційну скаргу подано на судові рішення у справі незначної складності (про що також зазначено в ухвалі Верховного Суду від 24.06.2019). Однак, доводів з належним їх обґрунтуванням про наявність винятків, передбачених пунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не наведено. Скаржник посилається на те, що ця касаційна скарга стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики щодо визначення бази оподаткування земельного податку за відсутності об`єкту оподаткування - земельної ділянки, однак, судове рішення, яке оскаржує позивач, ухвалене не по суті спору, а з питання наявності/відсутності підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 361 КАС України, для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

При цьому, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції помилково виходив з того, що нововиявленою обставиною, про яку зазначав позивач, є узагальнююча податкова консультація. Позивач зазначає, що нововиявленою обставиною є те, що центральний орган влади з питань податкової політики, не вважає об`єктом оподаткування земельну ділянку. Так, Державна податкова служба України зазначила, що підставою скасування для ППР відповідача від 24.10.2019 послугувало недотримання відповідачем вимог пункту 286.1 статті 286 та пункту 287.6 статті 287 ПК України, оскільки право власності на земельну ділянку не зареєстровано за позивачем. При цьому Державна податкова служба України послалася на Узагальнюючу податкову консультацію щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 06.07.2018 №602.

Отже, на переконання скаржника, перша ознака нововиявленої обставини дотримана - на час розгляду справи податкова консультація від 06.07.2018 існувала, друга ознака нововиявленої обставини також дотримана - центральний орган влади з питань податкової політики, не вважає об`єктом оподаткування вказану земельну ділянку, про цей факт точно не було відомо жодній зі сторін-учасників судового процесу, до винесення рішення ДПС України від 05.03.2020 №842716/99-00-08-05-04-06. Ця сукупність ознак нововиявленої обставини, не є переоцінкою доказів, оскільки, як вказує апеляційний суд, узагальнююча Податкова консультація є загальнодоступною і була відома всім учасникам процесу. Проте жоден з учасників не посилався на неї під час розгляду справи в 2018, 2019 роках, отже, і суди в своїх рішеннях, не посилалися на загальновідомий нормативно-правовий акт.

Наведене обґрунтування свідчить про те, що скаржник вважає, що та обставина, що центральний орган влади з питань податкової політики, не вважає об`єктом оподаткування земельну ділянку позивача, підтверджує неправильне застосування судом першої інстанції норм права при ухваленні судового рішення від 25.09.2018.

Колегія суддів зазначає, що усталеною є позиція Верховного Суду щодо розуміння пункту 1 частини другої статті 361 КАС України (зокрема, але не виключно постанови від 2 травня 2018 року у справі № 303/3535/16, від 30 січня 2020 року у справі №127/2-а-4944/11, від 10 червня 2021 року у справі №759/7715/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 3 лютого 2021 року у справі № 826/20239/16), відповідно до якої, якщо її систематизувати, нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: 1) існування цих обставин на час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; 2) на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; 3) істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Верховний Суд зазначав, що не належать до нововиявлених обставин нові докази або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову, спрямоване на переоцінку встановлених судом обставин. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 зазначила, що підставою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Отже, практика Верховного Суду з питання розуміння і застосування пункту 1 частини другої статті 361 КАС України є сформованою, про невідповідність цій практиці висновків апеляційного суду, викладених у постанові 12.11.2020, скаржник не зазначає. Однак, враховуючи, що скаржник конкретно не зазначив, щодо якої норми права на його переконання відсутній висновок Верховного Суду, колегія суддів позбавлена можливості перевірити обґрунтованість його доводів про наявність підстав для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 0440/5659/18 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- вказати інші (поважні) причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень;

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко М.М. Яковенко