Справа № 236/3664/21
Суддя: Саржевська І. В.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/3664/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

при секретарі Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лиман в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 236/3664/21 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Тітова Володимира Володимировича, про скасування постанови про притягнення до адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до поліцейського СРПП ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Тітова Володимира Володимировича, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову серії БАБ № 338766, а провадження в вказаній справі закрити. В обґрунтування вимог зазначає, що згідно постанови поліцейського СРПП ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 його було піддано адміністративному стягненню за ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 6800,00 грн.. Зазначена постанова мотивована тим, що 29.08.2021 року, о 02 год. 00 хв. поблизу будинка № 13 по вул. Донецькій в смт. Ямпіль Лиманської ОТГ Краматорського району, ОСОБА_1 керував автомобілем ГАЗ 31103 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та без посвідчення водія відповідної категорії «В», тобто не маючи права керування, чим порушив п.п. «а,г» п. 2.1 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1,2 ст. 126 КУпАП. З вказаною постановою позивач не погоджується та вважає її такою, що складена з порушенням вимог законодавства. Також зазначив, що всупереч вимогам закону, відповідач позбавив можливості ОСОБА_1 скористатись правами, передбаченими ст.. 268 КУпАП. За таких обставин позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову працівника поліції від 29.08.2021 року в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1,2 ст. 126 КУпАП. У зв`язку з викладеним позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом.

На підставі ч. 5 ст. 262 КАС України судом ухвалено рішення про розгляд справи спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач не повідомляв про врегулювання публічно-правового спору між ним та посадовою особою територіального органу Національної поліції у позасудовий спосіб.

Поліцейським СРПП ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області старшим сержантом поліції Тітовим В.В. відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до суду надано не було. 21.09.2021 поліцейським було надано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та долучення до матеріалів справи письмових доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи № 236/3664/21, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається із копії документа, наданого ОСОБА_1 до суду, постановою поліцейського СРПП ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Тітова Володимира Володимировича від 29.08.2021 року серії БАБ № 338766позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, відносно нього було застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 6800,00 грн..

При цьому співробітник поліції вбачав у діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП, зазначив у постанові, що ОСОБА_1 29.08.2021 року, о 02 год. 00 хв. поблизу будинка № 13 по вул. Донецькій в смт. Ямпіль Лиманської ОТГ Краматорського району, ОСОБА_1 керував автомобілем ГАЗ 31103 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та без посвідчення водія відповідної категорії «В», тобто не маючи права керування, чим порушив п.п. «а,г» п. 2.1 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1,2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Згідно зі ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом рішення та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до ч.1 ст. 286 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішуються місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 КАС України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 (справа № 1-34/2010) дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Одним із найважливіших принципів, що істотно впливає на правове становище громадянина в демократичному суспільстві є дотримання презумпції невинуватості - правового принципу, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Принцип презумпції невинуватості в адміністративному процесі має чимало характерних ознак, одними з найбільш істотними з яких є, зокрема, віднесення права визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення до компетенції тільки уповноважених законом суб`єктів, а також фіксація офіційного визнання вини особи у відповідному процесуальному документі - постанові у справі про адміністративне правопорушення, яка набула чинності. Особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного або дисциплінарного проступку, доки її вина не буде доведена у передбаченому законом порядку і зафіксована постановою, що набула чинності, чи рішенням у справі.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зі змісту копії постанови працівника поліції від 29.08.2021 року серії БАБ № 338766(з причини низької якості виготовлення копії документа) неможливо з`ясувати, саме які приписи Закону України або підзаконного акту було порушено ОСОБА_1 (зазначено … «п. 2.1 А, п. 2.1 Г….»), тим самим порушено право позивача на захист. Оригінал постанови працівника поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем до суду надано не було.

Натомість Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Маточча проти Італії» (Mattoccia v. Italy) від 25.07.2000 року, заява № 23969/94, зауважив: «Обвинувачений … має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів…».

Згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема за частиною першою, другою статті 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова в справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову в справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбачених частиною 1, 2 ст. 126 КУпАП.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В розглядуваній справі відповідач не виконав покладеного на суб`єкта владних повноважень обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст. 77 КАС України). Зокрема, відповідачем не доведено, що подія правопорушення, котре ставиться в вину ОСОБА_1 , була зафіксована за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, котрі мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. З огляду на це, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена наявність передбачених законом підстав для здійснення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності без складання протоколу в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 245 КУпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, вчинення правопорушення, за яке особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, має бути підтверджено доказами. Натомість в оскаржуваній постанові відсутні пояснення порушника щодо обставин справи, відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Наведене свідчить про одностороннє, неповне з`ясування обставин справи працівником поліції при складанні оспорюваної постанови.

Надані працівником поліції докази, здобуті в рамках кримінального провадження, тому не можуть бути визнані допустимими доказами в адміністративному судочинстві.

Тобто, твердження позивача, не були спростовані відповідачем.

Ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). Цих послідовних дій не дотримався працівник поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .. Зокрема, до початку розгляду справи працівником поліції не були роз`яснені ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. ст. 55,59 63 Конституції України. Внаслідок цього позивач був позбавлений можливості знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права тощо. Суд не бере до уваги особистий підпис ОСОБА_1 в постанові біля графи « права за ст. 268 КУпАП та срок оскарження за ст. 268 КУпАП мені роз`яснено», оскільки належних і допустимих доказів з цього приводу (наприклад, оригіналу постанови працівника поліції із наявним власноручним записом позивача на зворотному боці документа) відповідачем надано так і не було.

Це зумовлює критичну оцінку судом матеріалів про адміністративне правопорушення як таких, що порушують гарантоване Конституцією та міжнародно-правовими документами суб`єктивне право особи на захист від висунутого обвинувачення, тому такими матеріалами не може бути обґрунтовано висновок про вину особи у скоєнні відповідного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, в тому числі,скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, що є, на думку суду, належним способом захисту прав позивача, оскільки в повній мірі поновлює його права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає про таке.

Згідно зі ст. 132 КАС України судовий збір віднесено до складу судових витрат.

Вимоги позивача за своєю сутністю стосуються оскарження постанови правозастосовного органу у справі про адміністративне правопорушення. У постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 року у справі № 21-1410а16 висловлена правова позиція, згідно з якою у справах про оскарження постанов про адміністративні правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287,288 КУпАП, ст.ст. 2,3,4 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору.

Згідно із ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зурахуванням задоволення позовних вимог позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Бориспіль Київській області.

Керуючись ст. 8, 19, 62, 64, 68 Конституції України, ст. 2, 5, 6, 7, 19, 132, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 286 КАС України, суд ,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Тітова Володимира Володимировича, про скасування постанови про притягнення до адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАБ № 338766 від 29.08.2021 року, винесену поліцейським СРПП ВП №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області старшим сержантом поліції Тітовим Володимиром Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 за порушення п.п. "а", "г", п. 2.1 Правил дорожнього руху до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 6800,00 грн..

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, судові витрати в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 295 КАС України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Перший апеляційний адміністративний суд через Краснолиманський міський суд Донецької області.

Головуючий суддя -