Справа № 640/1318/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м. Київ №640/1318/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства оборони України
провизнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у відмові надіслати скановані копії рішень на електронну адресу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про призначення особам у період з 01.07.2016 по 01.09.2016 Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975;

- зобов`язати Міністерство оборони України надіслати скановані копії рішень на електронну адресу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про призначення особам у період з 01.07.2016 по 01.09.2016 Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975;

- зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до статті 382 КАС України подати у 5-денний строк після набрання чинності рішенням звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 21.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що інформація, яку він запитував у Міністерства оборони України стосується розпорядження бюджетними коштами, тому належить до публічної інформації, доступ до якої не може бути обмеженим. Відтак, у наданні копій документів, які стосуються розпорядження бюджетними коштами із інформацією про умови їх отримання, про прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, які отримали ці кошти не може бути відмовлено. Ураховуючи викладене, відповідач протиправно відмовив позивачу в наданні копій рішень про призначення відповідним особам у період з 01.07.2016 по 01.09.2016 одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в її задоволенні, наполягаючи на тому, що обґрунтовано відмовив позивачу в наданні копій запитуваних рішень, оскільки вони містять конфіденційну інформацію стосовно осіб, яких стосується. Зауважив, що на виконання вимог статті 6 Закону України «Про інформацію» на офіційному сайті Міністерства оборони України www.mil.gov.ua оприлюднюється актуальна інформація щодо списку осіб та прийняття рішень Міноборони про оформлення документів про призначення цим особам одноразової грошової допомоги без зазначення конфіденційної інформації щодо них.

Позивач висловив свої заперечення на доводи відповідача про необґрунтованість позовних вимог у відповіді на відзив, зокрема, стверджуючи, що обмеженому доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої не обмежений.

Ознайомившись із матеріалами справи суд встановив, що 16.11.2020 позивач електронною поштою надіслав на адресу відповідача () запит про доступ до публічної інформації, в якому просив:

- повідомити кількість осіб, яким у період з 01.07.2016 по 01.09.2016 Міністерством оборони України призначено одноразову грошову допомогу згідно зі статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975;

- у разі наявності таких рішень надіслати їх у сканованому вигляді на електронну адресу позивача .

Листом від 23.11.2020 №0290/ЗПІ/331/4 Міністерство оборони України повідомило позивача про те, що у вищевказаний період Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято 1335 рішень стосовно призначення одноразової грошової допомоги. Водночас позивачу відмовлено у наданні копій цих рішень у сканованому вигляді з огляду на те, що вони містять конфіденційні дані стосовно суб`єктів персональних даних, тоді як законами України «Про доступ до публічної інформації» та «Про захист персональних даних» заборонено розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних без згоди таких суб`єктів.

Оцінюючи правомірність такої відмови, з якою не погоджується позивач, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 2 частини першої статті 5 цього Закону встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частин першої-третьої статті 6 названого Закону інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Відтак, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі 6 Закону № 2939-VI.

Ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»).

Отже, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосування до такої інформації «трискладового тесту».

Суд звертає увагу на те, що положення частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту». Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Таким чином, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник у відповіді на запит про доступ до публічної інформації вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Як встановлено судом відповідач, відмовляючи позивачу в наданні копій запитуваних рішень, вказав, що зазначена в них інформація містить конфіденційні дані щодо суб`єктів персональних даних, які не можуть бути надані без згоди осіб, яких стосуються ці відомості.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Водночас суд звертає увагу, що частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Абзацом другим частини третьої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» також встановлено, що не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Оскільки рішення Міністерства оборони України про призначення у період з 01.07.2016 по 01.09.2016 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, стосуються надання відповідним особам коштів з державного бюджету, то зазначена в цих рішеннях інформація щодо таких осіб та коштів не належить до інформації з обмеженим доступом.

З огляду на викладене суд критично сприймає доводи відповідача про неможливість надати позивачу копії згаданих рішень, вмотивовані тим, що вони містять інформацію про осіб, яким призначено грошову допомогу, та про розмір цієї грошової допомоги і поширення такої інформації може призвести до створення загрози життю і здоров`ю цих осіб внаслідок можливих злочинних дій щодо них інших осіб з метою заволодіння вказаними коштами.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання запитуваної ним інформації у запиті від 16.11.2020, зокрема, шляхом надання йому копій вищевказаних рішень Міністерства оборони України із інформацією про осіб, яким призначено вищевказану грошову допомогу та її розмір.

Що стосується інформації про стан здоров`я/групу інвалідності осіб, яким згідно із запитуваними позивачем рішеннями призначено одноразову грошову допомогу, і яка є їх персональною інформацією, то лист Міністерства оборони України від 23.11.2020 №0290/ЗПІ/331/4, яким позивачу відмовлено в наданні копій цих рішень, не містить відомостей про застосовування відповідачем до такої інформації «трискладового тесту» та його висновок про неможливість надання цієї інформації, що також дає підстави суду дійти висновку про необґрунтовану відмову відповідача надати позивачу копії запитуваних рішень.

Водночас суд звертає увагу, що як зазначено вище, за приписами частини сьомої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», обмеженню в доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Тобто, наявність у документі інформації з обмеженим доступом не може бути підставою для відмови у наданні запитуваної інформації, оскільки в такому разі розпорядник інформації зобов`язаний надати на запит ту інформацію з документа, доступ до якої не обмежений.

За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у наданні копій запитуваних ним рішень.

При цьому, на переконання суду, позивач у позовній заяві некоректно сформулював позовну вимогу до відповідача щодо визнання протиправною його бездіяльності, яка полягає у відмові надіслати йому скановані копії запитуваних рішень. Тобто фактично позивач просить визнати протиправною відмову відповідача щодо надання копій запитуваних рішень.

Доцільно зауважити, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Наразі, відповідач вчинив відповідні дії щодо розгляду запиту позивача про надання публічної інформації, а саме розглянув його та частково відмовив у його задоволенні, що позивачем не заперечується. Отже, відповідач не допустив протиправної бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень належним чином не довів правомірність своїх дій щодо відмови позивачу надати копії запитуваних рішень, тому така відмова, що міститься в його листі від 23.11.2020 №0290/ЗПІ/331/4, є протиправною.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

Окрім того, суд уважає, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про можливість ухилення відповідачем від виконання даного судового рішення, а тому не вбачає підстав для встановлення судового контролю щодо його виконання відповідачем.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задовольнити.

Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України, що міститься в листі від 23.11.2020 №0290/ЗПІ/331/4, у наданні ОСОБА_1 на його електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) копій рішень про призначення Міністерством оборони України у період з 01.07.2016 по 01.09.2016 одноразової грошової допомоги відповідним особам згідно зі статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Зобов`язати Міністерство оборони України надіслати ОСОБА_1 на його електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) копії рішень про призначення Міністерством оборони України у період з 01.07.2016 по 01.09.2016 одноразової грошової допомоги відповідним особам згідно зі статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, запитувані ним в запиті про надання публічної інформації від 1611.2020.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, вул. Повітрофлотська, 6, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко