Справа № 640/16207/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 вересня 2021 року справа №640/16207/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
до1. Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач 1, ГУ ДФС у м. Києві); 2. Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач 2, ГУ ДПС у м. Києві)
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 квітня 2017 року №1, від 27 березня 2018 року №20761-1305-2652, від 23 квітня 2019 року №2-2615, від 04 лютого 2020 року №, від 28 лютого 2020 року №4961-3313-2615
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що у зв`язку з відсутністю у Державному земельному кадастрі жодних даних стосовно земельної ділянки, за яку ОСОБА_1 нарахований земельний податок, нарахування такого податку є безпідставним, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою від 12 серпня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/16270/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки на позивача покладено обов`язок сплати земельного податку з моменту переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розміщені на такій земельній ділянці. Відповідач зазначив про порядок розрахунку сум податку по спірним податковим повідомленням-рішенням та вказав, що податкове повідомлення-рішення від 04 лютого 2020 року № винесене на підставі акта перевірки, в якому зафіксовано порушення граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, у зв`язку з чим застосовано штрафні санкції.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що єдиною підставою для нарахування земельного податку є дані земельного кадастру, проте, щодо спірної земельної ділянки відсутні дані, що, в свою чергу, унеможливлює проведення розрахунку розміру земельного податку, який підлягає сплаті, а розрахунок контролюючим органом такого податку здійснено на підставі недопустимих доказів; при цьому, позивач не заперечує проти наявності у нього обов`язку зі сплати земельного податку.

Ухвалою від 29 жовтня 2020 року відповідачу 1 відмовлено у задоволенні клопотання про заміну неналежного відповідача 1 правонаступником та залучено в якості співвідповідача ГУ ДПС у м. Києві.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 квітня 2013 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 квітня 2013 року ОСОБА_1 з 26 березня 2013 року на праві приватної власності належить нежиле приміщення загальною площею 72,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Право платника податків оскаржити рішення контролюючого органу передбачено пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26 квітня 2017 року №1 ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 11 106,88 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 27 березня 2018 року №20761-1305-2652 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 11 106,88 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 23 квітня 2019 року №2-2615 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 16 660,32 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 04 лютого 2020 року № за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб на 823, 526,88 календарних днів у сумі 34 427,70 грн. на підставі статті 126 Податкового кодексу України до позивача застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 6 880,54 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 04 лютого 2020 року №38/26-15-33-13/ НОМЕР_1 «Про результати камеральної перевірки своєчасності сплати до бюджету земельного податку з фізичних осіб» (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення строків сплати земельного податку з фізичних осіб, передбачених статтею 287 Податкового кодексу України, відповідальність за що передбачена статтею 126 Податкового кодексу України.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 лютого 2020 року №4961-3313-2615 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 16 660,32 грн.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Стаття 270 Податкового кодексу України встановлює, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з підпунктами 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пункт 287.1 статті 287 Податкового кодексу України визначає, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктами 287.5 та 287.7 статті 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (пункт 286.1 статті 286 Податкового кодексу України).

Відповідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

За визначенням підпункту 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Згідно з пунктом 14.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статті 125, 126 Земельного кодексу України визначають, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Системний аналіз вищевикладених положень дає підстави для висновку про те, що фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов`язана у порядку та у строки, передбачені положеннями Податкового кодексу України сплатити нараховану суму земельного податку.

При цьому, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленому розділом ХІІ Податкового кодексу України, а підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

Таким чином, у даному випадку, податковий орган зобов`язаний оцінити комплекс обставин, передбачених статтею 271 Податкового кодексу України, зокрема, з`ясовувати на підставі даних Державного земельного кадастру площу, цільове призначення, оцінку земельної ділянки, встановити чи зареєстровано право власності на приміщення, що знаходяться на земельний ділянці, чи є підстави для врахування пропорційної частки прибудинкової території тощо.

Однак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних пояснень та доказів, які б підтверджували вчинення ним дій, передбачених статтею 271 Податкового кодексу України, зокрема, щодо з`ясовування на підставі даних Державного земельного кадастру площі, цільового призначення, оцінки земельної ділянки, та чи є підстави для врахування пропорційної частки прибудинкової території.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту отримання та використання при розрахунку податкового зобов`язання з земельного податку даних Державного земельного кадастру. У справі також відсутні докази на підтвердження зареєстрованого у встановленому порядку права власності чи права користування земельною ділянкою за позивачем.

Враховуючи викладене, суд вважає, що протиправним визначення позивачу суми податкового зобов`язання із земельного податку, а тому податкові повідомлення-рішення від 26 квітня 2017 року №1, від 27 березня 2018 року №20761-1305-2652, від 23 квітня 2019 року №2-2615, від 28 лютого 2020 року №4961-3313-2615 є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк

Як вище встановив суд, податкові повідомлення-рішення від 26 квітня 2017 року №1, від 27 березня 2018 року №20761-1305-2652, від 23 квітня 2019 року №2-2615, якими позивачу нараховано земельний податок за 2017, 2018, 2019 роки, що слугували підставою для застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату земельного податку, є протиправними та підлягають скасуванню, що, в свою чергу, виключає можливість застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 04 лютого 2020 року № також є протиправним і підлягає скасуванню.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 26 квітня 2017 року №1, від 27 березня 2018 року №20761-1305-2652, від 23 квітня 2019 року №2-2615.

3. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04 лютого 2020 року № та від 28 лютого 2020 року №4961-3313-2615

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; ідентифікаційний код 39439980);

Головне управління ДПС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; ідентифікаційний код 43141267).

Суддя В.А. Кузьменко