Справа № 380/3389/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року

справа №380/3389/21

провадження № П/380/3445/21

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області (місцезнаходження: 79005, м.Львів, вул.Драгоманова, 25, ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області (79005, м. Львів, вул. Драгоманова 25, ) щодо нарахування та виплати судді Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області (79005, м. Львів, вул. Драгоманова 25, ) нарахувати суддівську винагороду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на таке. Указом Президента України від 13.05.2008 позивач призначений на посаду судді Залізничного районного суду м. Львова та приступив до виконання обов`язків судді 02.06.2008, що підтверджується наказом голови Залізничного районного суду м.Львова від 02.06.2008. ОСОБА_1 зазначає, що відповідач у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 нараховував та виплачував йому суддівську винагороду на підставі ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із застосуванням обмеження у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, що призвело до зменшення її розміру і, відповідно, порушення його прав та гарантій, як судді. Проте, позивач звертає увагу, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що в свою чергу виключає можливість до правовідносин стосовно суддівської винагороди застосовувати інші Закони. ОСОБА_1 вважає, що зменшення нарахування та виплати суддівської винагороди у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 рік є протиправним. Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, позивач звернувся до суду за судовим захистом. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 17.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Залучив до участі у справі третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області.

Відповідач 05.04.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що здійснюючи у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року виплату суддівської винагороди позивачу у розмірі, визначеному абзацом 1 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ), відповідач вважає, що діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також зазначає, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених статтею 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Вказує, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України є розпорядником коштів нижчого рівня та здійснює нарахування працівникам апарату суду та суддям виплат, передбачених чинними нормативними актами, в межах коштів, затверджених кошторисом видатків на відповідний рік. Відповідач звертає увагу на те, що для виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів введена бюджетна програма 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» розпорядником якої є Державна судова адміністрація України. Таким чином, відповідач не є розпорядником коштів за бюджетною програмою, а окремої програми на яку б з державного бюджету України виділялися кошти для проведення виплат з метою виконання рішень судів на користь судді для територіальних управлінь ДСА України не передбачено. Просив у задоволені позову відмовити повністю.

Третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України Львівській області подала до суду пояснення (вх.№21333), в яких вказує, що розпорядником коштів вищого рівня Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області є Державна судова адміністрація України. Одночасно зазначає, що підставою для видатків розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів є платіжні доручення підготовлені власниками рахунків. Крім цього вказує, що позивач хоч і перебуває на публічній службі, але ця служба є трудовими відносинами. Відтак, питання компенсації невиплаченої суддівської винагороди належить до компетенції роботодавця, а органи Державної казначейської служби України лише здійснюють рахунково-касове обслуговування клієнтів або ж виконують судові рішення відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою від 17.05.2021 суд залучив до участі у справі Державну судову адміністрацію України (далі - ДСА України) як співвідповідача з огляду на те, що відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Бюджетного кодексу України ДСА України як державний орган у системі правосуддя, який здійснює організаційне і фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом, є головним розпорядником бюджетних коштів, а виплаті будь-яких коштів Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Львівській області передує їх виділення головним розпорядником бюджетних коштів ДСА України.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового засідання. Подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач-2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі його представника до суду не надходило.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі її представника до суду не надходило.

Ухвалою судового засідання від 25.08.2021 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до наказу Залізничного районного суду м. Львова від 02.06.2008 №37-К «Про призначення на посаду судді ОСОБА_1 » ОСОБА_1 вважається таким, що призначений вперше на посаду судді Залізничного районного суду м. Львова, приступив до виконання обов`язків з 02.06.2008 та зарахований до облікового складу суду.

Крім цього, вказаним наказом, встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису, а також, встановлено ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 15% від посадового окладу з врахуванням стажу роботи 05 років 06 місяців 10 днів.

Наказом голови Залізничного районного суду м.Львова від 05.01.2012, встановлено ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 20% від посадового окладу з врахуванням стажу роботи 09 років 01 місяць 09 днів.

Наказом голови Залізничного районного суду м.Львова від 22.11.2012, встановлено ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу з врахуванням стажу роботи 10 років 00 місяць 00 днів.

Постановою Верховної Ради України від 16.05.2013 ОСОБА_1 обраний на посаду судді Залізничного районного суду м. Львова безстроково.

Згідно з наказом голови Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2013 суддя ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків на посаді судді з 16.05.2013.

Наказом голови Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2013 судді ОСОБА_1 з 17.06.2016 встановлено щомісячну доплату за перебування на посаді заступника голови суду в розмірі 5% від посадового окладу судді.

Наказом голови Залізничного районного суду м.Львова від 02.11.2017, встановлено ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 40% від посадового окладу з врахуванням стажу роботи 15 років 00 місяць 00 днів.

Наказом Голови Залізничного районного суду м. Львова від 22.04.2020 судді ОСОБА_1 з 22.04.2020 встановлено щомісячну доплату за перебування на посаді заступника голови суду в розмірі 5% від посадового окладу судді.

Позивач 05.02.2021 звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області із заявою, в якій просив надати довідку щодо нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати за період квітня-серпня 2020 року.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області листом №02-347/20 від 09.02.2021 надало позивачу довідку про нараховану та виплачену суддівську винагороду в розрізі нарахувань та утримань за період з 01 квітня по 30 вересень 2020 року. (а.с.12)

Із змісту вказаної довідки слідує, що за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року позивачу нарахована суддівська винагорода відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із застосуванням обмеження у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.

Загальна сума обмеження суддівської винагороди на підставі довідки-розрахунку від 09.02.2020 № 02-347/20 Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області з урахуванням суми податків (податок з доходів фізичних осіб та військовий збір) складає 186972,41 грн., у тому числі: за квітень 2020 року - 11183,01 грн.; за травень 2020 року - 46589,03 грн.; за червень 2020 року - 59369,68 грн.; за липень 2020 року - 13585,73 грн.; за серпень 2020 року - 56244,96 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що ОСОБА_1 вважає, що нарахування та виплата відповідачем суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 на підставі ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із застосуванням обмеження у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, а не ст.130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», призвело до зменшення її розміру і, відповідно, порушення його прав та гарантій, як судді.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Суд оцінюючи предмет та підстави позову зазначає таке.

Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частинами 1-2 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з п.2 ч.3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч.5 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

11.03.2020 Конституційним Судом України розглянуто конституційне подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування від 16 жовтня 2019 року № 193IX, «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII та у п. 4.1. рішення № 4-р/2020 та зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року №11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспiльнi потреби), створює належнi умови для реалізації законів України, iнших нормативно-правових актiв, ухвалених до його прийняття, якi передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами i територіальними громадами. Саме у виконаннi цих зобов`язань утверджується сутнiсть держави як соціальної i правової (абзаци другий, третій підпункту 3.2, абзац другий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення КСУ від 27 листопада 2008 року №26-рп/2008).

Водночас 13.04.2020 Верховною Радою України прийнято Закон №553-ІХ (далі-Закон №553-ІХ), яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 такого змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки».

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Таким чином, положення Закону України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» неможливо розглядати як такі, що відповідають принципам якості та правової визначеності закону в розумінні застосування до правовідносин визначення розміру суддівської винагороди позивачки.

Крім того, рішенням Конституційного суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

Отже, нараховуючи та виплачуючи ОСОБА_1 суддівську винагороду із застуванням обмеженням її розміру згідно з приписами закону, яким внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», відповідач діяв з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до порушення його прав.

З врахуванням наведеного, суд вважає такі дії відповідача, ТУ ДСА України у Львівській області, протиправними.

Щодо ефективності захисту прав позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів. Відповідно до ч. 5 ст. 22 головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Відповідно до п.п.1, 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Вищої ради правосудця від 17 січня 2019 року №141/0.15-19 (далі - Положення), ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Згідно з п.п.1, 2 п. 5 Положення, основними завданнями ДСА України є організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

Отже, виплаті будь-яких коштів ТУ ДСА у Львівській області передує їх виділення головним розпорядником бюджетних коштів - Державною судовою адміністрацією України.

01.01.2021 набрав чинності наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Змін до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету» від 27.10.2020 №636 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 листопада 2020 р. за № 1130/35413), відповідно до якого КЕКВ 2.1. Код 2100 «Оплата праці і нарахування на заробітну плату», який включає в себе КЕКВ 2111 «Заробітна плата», доповнено новим підрозділом - 2.1.1.3. Код 2113 «Суддівська винагорода», за яким виділяються бюджетні призначення для виплати таких видатків бюджету: 1) суддівська винагорода за встановленими посадовими окладами; надбавка за вислугу років; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді, доплата за науковий ступінь, доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці; 2) допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу під час надання щорічної відпустки; 3) вихідна допомога у разі виходу у відставку.»

Отже, в 2021 році (на відміну від 2020) бюджетні видатки на виплату суддівської винагороди здійснюються не за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» (за яким і надалі фінансуються видатки на виплату заробітної плати працівникам апарату суду), а за новим КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода».

Водночас суд вважає, що на відновлення права ОСОБА_1 на отримання недоплаченої частини суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року шляхом зобов`язання нарахувати та виплатити чи стягнення з ТУ ДСА у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на 2021 рік за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» не буде ефективним способом захисту, оскільки призведе до неможливості чи суттєвої затримки виплати суддівської винагороди за 2021 рік суддям загальних місцевих судів м.Львова та Львівської області, котрі фінансуються ТУ ДСА у Львівській області в межах закладених в кошторис на 2021 рік сум.

Для виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів у Державному бюджеті України передбачена спеціальна бюджетна програма КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України; водночас для ТУ ДСА у Львівській області не передбачено бюджетних видатків чи окремих бюджетних програм для виконання рішень судів на користь судді (позивача).

Згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Відповідно до статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З врахуванням усіх наведених обставин суд приходить до висновку, що належним способом захисту позивача буде стягнення недоплаченої ОСОБА_1 суддівської винагороди на суму 186972,41 грн (за вирахуванням податків та зборів), яке слід провести за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», такий відповідно до ст.139 КАС України, поверненню на його користь не підлягає.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області щодо нарахування та виплати судді Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Стягнути за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, на користь судді Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму недоплаченої за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року суддівської винагороди у розмірі 186972 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 41 коп., з утриманням при виплаті з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан