Справа № 640/21361/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участі секретаря Кондраток А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ від 19 листопада 2018 року № 70-Л про результати розгляду питань щодо ліцензування Державної архітектурно-будівельної інспекції України в частині анулювання ліцензії № відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «БМС БУД».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено порядок проведення перевірки суб`єкта господарювання та відсутністю законодавчих підстав для анулювання ліцензії, які були покладені в основу спірного наказу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. При цьому, суд зазначив, що акт, на підставі якого прийнято рішення про анулювання ліцензії, не містить детально викладених фактів порушення законодавства або конкретних пунктів ліцензійних умов.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої доводи обґрунтовує тим, що суд помилково встановив, що підставою для анулювання ліцензії слугував акт перевірки, тоді як підставою для цього був акт про виявлення недостовірних даних, який передбачений п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». При цьому, апелянт наголошує, що ним дотримана процедура проведення перевірки і прийнято спірний наказ на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, вказуючи на його правильність та законність.

Ухвалою від 13 листопада 2019 року апеляційне провадження було зупинено за клопотанням відповідача до розгляду Верховним Судом касаційної скарги у справі, де оскаржувався сам акт.

Проте, постановою Верховного Суду від 27 серпня 2021 року ухвала про зупинення апеляційного провадження була скасована і справу повернуто для продовження апеляційного розгляду.

31.08.2021 справа з Верховного Суду надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду і призначена до розгляду на 29.09.2021 року.

22 вересня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від представника ТОВ «БМС БУД» Пономарьової І.В. про перенесення судового засідання, яке призначене на 29.09.2021 у зв`язку з перебуванням її в цей час в іншому судовому засіданні.

Інші учасники судового розгляду, будучі належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання 29.09.2021 не прибули, що, відповідно до ч.1 ст.311 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи, позаяк справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

При цьому, розглянувши клопотання позивача про перенесення розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність залишення його без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття провадження. У виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більше як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Так, апеляційне провадження у даній справі відкрито 05.07.2019 і розгляд справи призначено на 07.08.2019 (через 32 дні).

07.08.2019 апеляційний розгляд за клопотанням представника ТОВ «БМС БУД» Пономарьової І.В. було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №640/19671/18 і за її ж клопотанням поновлено 21.10.2019 та призначено на 13.11.2019 (22 дні).

13.11.2019 апеляційне провадження було знову зупинено тепер вже за клопотанням ДАБІ до перегляду Верховним Судом цього судового рішення у справі №640/19671/18.

Проте, як наголошувалось вище, постановою Верховного Суду від 27.08.2021 ухвала суду від 13.11.2019 скасована і справу повернуто для продовження апеляційного розгляду.

31.08.2021 справа з Верховного Суду надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду, 13.09.2021 (після відпустки) передана судді-доповідачу і призначена до розгляду на 29.09.2021 року (15 днів), про що того ж дня повідомлено учасників судового розгляду.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що з урахуванням термінів зупинення апеляційного розгляду шістдесятиденний строк, передбачений статтею 309 КАС України, сплив.

У своєму клопотанні представник ТОВ «БМС БУД» адвокат Пономарьова І.В. не просить продовжити термін розгляду справи як то передбачено вище наведеною статтею КАСУ, при цьому, матеріали справи містять достатнього доказів і письмових пояснень, на підставі яких суд апеляційної інстанції може прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що представником позивача неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи на стадії апеляційного провадження (а.с.227,233 том 1), що суд розцінює як умисне затягування судового розгляду, тому не вбачає необхідності відкладення апеляційного розгляду, оскільки явка учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а матеріалів справи та доказів достатньо для вирішення спору по суті без їх присутності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що Міністерство оборони України листом від 23.10.2018 № 220/6212 звернулось до Державної архітектурно-будівельної інспекції України з проханням провести перевірку щодо додержання ТОВ «БМС БУД» ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із середніми та значними наслідками, у зв`язку з тим, що міністерству завдано значну матеріальну шкоду через невиконання позивачем взятих на себе договірних зобов`язань з будівництва казарм (а.с. 59-60).

Враховуючи зазначене, відповідач листом від 24.10.2018 № 40-402-11-7191-18 звернувся до Державної регуляторної служби України з метою отримання погодження на проведення позапланової перевірки (а.с. 61-62).

Державна регуляторна служба України в листі від 09.11.2018 № 10958/0/20 зазначила, що на підставі рішень Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування погоджує проведення органом ліцензування на підставі пункту 4 частини 9 статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», позапланової перевірки, щодо дотримання ТОВ «БМС БУД» ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із середніми та значними наслідками (а.с. 63-65).

На підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 13.11.2018 № 1420 (а.с. 66), направлення № б/н від 14.11.2018 (а.с. 67) та відповідно до пункту 3 частини 2 статті 6 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», статті 6 Закон України «Про основні засади державного нагляд (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі листа Державної регуляторної служби України щодо погодження проведення позапланової перевірки ТОВ «БМС БУД» проведено позапланову перевірку за додержанням вимог пунктів 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт № б/н від 15.11.2018 за результатами проведення планової (позапланової) перевірки додержання суб`єктом господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками (а.с. 69-85).

На виконання вимог п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» посадовими особами Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві складено акт від 15.11.2018 про виявлення недостовірних даних у документах, поданих суб`єктом господарювання разом із заявою про отримання ліцензії (а.с. 87-89).

19.11.2018 відбулось засідання ліцензійної комісії Державної архітектурно-будівельної інспекції України, на якому було ухвалено надати висновок органу ліцензування щодо прийняття рішення стосовно анулювання ліцензії суб`єктам господарювання, в тому числі Товариства з обмеженою відповідальністю «БМС БУД». Даний висновок зафіксований у протоколі засідання ліцензійної комісії № 70 (а.с. 91).

На підставі вказаного висновку Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано наказ від 19.11.2018 № 70-Л щодо анулювання ліцензії позивача (а.с. 90).

Позивач, вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для анулювання ліцензії позивача слугував акт № б/н від 15.11.2018 за результатами проведення планової (позапланової) перевірки додержання суб`єктом господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, який не може бути підставою для анулювання ліцензії згідно абз. 11 п. 21 Порядку ліцензування господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.07 № 1396.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до абзацу 3 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-VIII (далі - Закон № 222-VIII) ліцензіат - суб`єкт господарювання, який має ліцензію на провадження встановленого законом виду господарської діяльності.

Згідно абзацу 7 ст. 1 Закону № 222-VIII орган ліцензування - орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або уповноважений законом державний колегіальний орган.

Абзацом 1 п. 3 Порядку ліцензування господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1396 від 05.12.2007 (далі - Порядок № 1396), передбачено, що ліцензування будівельної діяльності та контроль за додержанням ліцензійних умов здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - орган ліцензування).

Згідно з п.п. 8 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 439/2011 від 08.04.2011 Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури.

Відповідно до ст.20 Закону № 222-VIII Державний нагляд за додержанням органами ліцензування вимог законодавства у сфері ліцензування здійснює спеціально уповноважений орган з питань ліцензування шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 цей Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 698 нагляд здійснюється Держархбудінспекцією через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві і Севастополі (далі - головні інспектори будівельного нагляду) шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок.

Перевірки проводяться головним інспектором будівельного нагляду або кількома головними інспекторами будівельного нагляду.

Основними завданнями нагляду є: 1) виявлення, припинення та запобігання порушенню уповноваженими органами містобудування та архітектури, визначеними відповідно до статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність», органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними відповідно до статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності;

2) скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих з порушенням вимог містобудівного законодавства об`єктами нагляду, зокрема щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування або анулювання зазначених документів;

3) притягнення посадових осіб об`єктів нагляду до відповідальності відповідно до закону.

Із системного аналізу вищезазначених норм законодавства, вбачається, що позивач, отримавши ліцензію на здійснення будівельних робіт є ліцензіатом у розумінні абзацу 5 ст. 1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», а, отже є об`єктом державного контролю (нагляду) за додержанням ліцензійних умов.

Нормами статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V) органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Планові перевірки проводяться на підставі наказу Держархбудінспекції та направлення на проведення перевірки.

При цьому, пунктом 15 Порядку № 553 передбачено, що форми актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджуються Мінрегіоном.

В свою чергу, пунктом 1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 240 від 15.05.2012 року «Про затвердження форм актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» затверджено форму акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил згідно з додатком 1.

Нормами статті 16 Закону № 222-VIII анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.

Ліцензія вважається анульованою з дня, коли ліцензіат дізнався чи повинен був дізнатися про анулювання ліцензії, але у строк, не менший за один тиждень з дня прийняття органом ліцензування рішення про анулювання виданої йому ліцензії.

Підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є:

1) заява ліцензіата про анулювання власної ліцензії. Не є підставою для анулювання ліцензії заява ліцензіата про анулювання його ліцензії, що подана після видання органом ліцензування розпорядчого документа про проведення перевірки додержання таким ліцензіатом вимог ліцензійних умов і до закінчення строку: перевірки та усунення порушень ліцензійних умов (у разі їх наявності); у тридцять робочих днів після спливу терміну виконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов (крім випадку видання протягом цього строку органом ліцензування розпорядчого документа про проведення позапланової перевірки виконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов);

2) набрання чинності рішенням органу ліцензування про анулювання ліцензії або скасування такого рішення спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування;

3) наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення юридичної особи (державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця), крім випадку та строку, передбачених частиною четвертою статті 15 цього Закону;

4) подання копії свідоцтва про смерть фізичної особи - підприємця (у разі відсутності правонаступника);

5) акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності;

6) акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов. Повторним порушенням ліцензіатом ліцензійних умов вважається вчинення ним протягом двох років з дня видання органом ліцензування розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов нового порушення хоча б однієї з вимог ліцензійних умов, щодо якої видавалося таке розпорядження;

7) акт про виявлення недостовірності даних у документах, поданих суб`єктом господарювання разом із заявою про отримання ліцензії;

8) акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законом підстав (зокрема, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування, відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об`єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки);

9) акт про документальне підтвердження встановлення факту контролю (вирішального впливу) за діяльністю ліцензіата осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про оборону України", та (або) дії яких створюють умови для виникнення воєнного конфлікту, застосування воєнної сили проти України;

10) несплата за видачу ліцензії відповідно до частини другої статті 14 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний серед іншого допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю) за умови дотримання ними порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого цим Законом та надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

Частиною другою статті 15 Закону № 222-VIII визначено, що ліцензіат зобов`язаний повідомляти органу ліцензування про всі зміни даних, які були зазначені в його документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, у строк, встановлений ліцензійними умовами, але не пізніше ніж один місяць з дня настання таких змін. Таке ж саме правило встановлено підпунктом 3 пункту 8 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року № 256.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка ТОВ «БМС БУД» була проведена на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 1420 від 13.11.2018 та направлення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві на проведення планової перевірки від 14.11.2018.

Перевірка була проведена в період з 14.11.2018 ар 15.11.2018 в присутності співробітників ТОВ «БМС БУД», а саме ОСОБА_1 (економіста) та ОСОБА_2 (виконавчого директора).

Розписка ОСОБА_1 в одержанні направлення від 14.11.2018 свідчить про те, що відповідачем дотримано норми щодо обов`язку повідомити суб`єкт господарювання про проведення перевірки.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 1396 орган ліцензування має право: анулювати видану ліцензію; зупинити дію ліцензії; прийняти рішення про усунення суб`єктом будівельної діяльності порушень, пов`язаних з додержанням ліцензійних умов провадження будівельної діяльності.

Згідно абзаців 5, 11 пункту 21 Порядку № 1396 підставами для анулювання ліцензії є акт про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих суб`єктом будівельної діяльності для отримання ліцензії; неможливість суб`єкта будівельної діяльності забезпечити виконання ліцензійних умов.

Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону № 222-VIII орган ліцензування приймає рішення про анулювання ліцензії протягом п`яти робочих днів з дня виявлення підстав, передбачених пунктами 4 - 9 частини другої цієї статті.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 1396 прийняття рішень органом ліцензування про зупинення та анулювання ліцензії здійснюється за результатами розгляду зазначених питань на засіданні ліцензійної комісії.

Ліцензійна комісія Державної архітектурно-будівельної інспекції та її територіальних органів (далі - ліцензійна комісія), утворена на виконання Порядку ліцензування певних видів господарської діяльності у будівництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 № 1396, є постійно діючим консультативно-дорадчим органом, який утворюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - орган ліцензування) (пункт 1 Положення про ліцензійну комісію Державної архітектурно-будівельної інспекції та її територіальних органів, затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 28.10.2008 №486 (далі - Положення № 486).

Відповідно до пункту 2.1 Положення № 486 Ліцензійна комісія: 1) розглядає надані органом ліцензування документи та за результатами розгляду готує висновок про невідповідність поданих суб`єктом будівельної діяльності документів ліцензійним умовам або про неспроможність виконувати роботи згідно з поданим переліком; 2) готує висновки з питань видачі ліцензії, зупинення дії ліцензії, анулювання ліцензії; 3) розглядає та вносить пропозиції органу ліцензування щодо поліпшення та вдосконалення процедури ліцензування будівельної діяльності.

Положенням № 486 не визначена форма такого висновку. За таких обставин, висновок, наданий під час засідання ліцензійної комісії, відповідно до витягу із протоколу № 70 є цілком законним.

Як вже зазначалось, на підставі висновку ліцензійної комісії Держархбудінспекцією, оформленого протоколом № 70 від 19.11.2018, видано наказ № 70-Л від 19.11.2018 щодо анулювання ліцензії ТОВ «БМС БУД».

З приводу тверджень позивача про відсутність припису, розпорядження, інших розпорядчих документа щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення перевірки, як це визначено п. 7 ст. 7 Закону № 877-V, колегія суддів зазначає, що Закон № 222-VIII не вимагає складання таких документів. При цьому Закон № 222-VIII є спеціальним та підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 70-Л від 19.11.2018 в частині анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» на право здійснення господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, є неправомірним, що має наслідком скасування судового рішення і прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України спростовують висновки суду першої інстанції, що є підставою для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В.Епель

О.В. Карпушова