Справа № 761/27943/19
Суддя: Макаренко І. О.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/70/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Макаренко І.О., розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора лейтенанта поліції Бєлявцева Віталія Руслановича 1 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції у місті Києві, третя особа: Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії інспектора УПП в м. Києві ДПП Бєлявцева Віталія Руслановича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП протиправними, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1318783 від 11.07.2019 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, тому що позивач керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, рухаючись по вул. О.Теліги, 7 м. Києва, чим порушив п. 19.1а ПДР та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Позивач вважає вказану постанову протиправною, так як, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КупАП, оскільки, не помітив, що рухався із вимкненими фарами ближнього світла, адже вул. О.Теліги у м. Києва була добре освітлена. На думку позивача, вказане правопорушення підпадає під кваліфікацію ст. 125 КУпАП, яка передбачає стягнення у виді попередження, а не ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 26.11.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.08.2021 на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 19.1 а ПДР Україна, оскільки останній рухався у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар на транспортному засобі. Разом з тим, зазначив, що фари ближнього (дальнього) світла повинні бути ввімкненні у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАВ №1318783 від 11.07.2019, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, 11.07.2019 о 22:51 год. по вул. О.Теліги, 7 у м. Києві, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п. 19.1а ПДР України.

Згідно п. 19.1 а ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач в адміністративному позові зазначає, що інспектор невірно визначився із статтею КУпАП, якою передбачено адміністративне правопорушення, оскільки в такій ситуації слід було застосувати ст. 125 КУпАП «інші порушення правил дорожнього руху».

Водночас, частиною другою статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення Правил, в тому числі за порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів.

У наведеному вище тексті норми права розділові знаки та сполучник «або» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають окреме значення від обставин, викладених до зазначеного сполучника. Обставини правопорушення «при початку руху чи зміні його напрямку» стосуються лише порушення правил користування попереджувальними сигналами. Зазначена частина статті передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (якими також є фари ближнього (дальнього) світла) незалежно від інших обставин, як то початок руху чи зміна його напрямку.

Тобто, частиною другою статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення Правил, в тому числі за порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, використання цих приладів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 17.05.2018, у справі №753/4366/17 вказано, що не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.

Крім цього, чинним законодавством України працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №766/1536/17).

Згідно статі 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статі 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Таке втручання не може бути виправданим з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Верховний Суд у своїй постанові від 23.05.2018 у справі № 825/602/17 зазначив, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічний висновок висловлено і Верховним Судом у постановах від 18.02.2019 у справі № 805/1482/17-а (адміністративне провадження № К/9901/35825/18), від 16.01.2019 у справі № 808/9121/15 (адміністративне провадження № К/9901/12563/18).

Вказаний висновок обумовлений тим, що завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, адже принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем винесено постанову з дотримання вимог закону, а позивачем на надано заперечень щодо обставин, викладених у даній постанові, при цьому, вважаючи скоєне ним адміністративне правопорушення малозначним, що тягне за собою попередження інспектором поліції та звільнення від адміністративної відповідальності, суд не вбачає підстав для скасування постанови відповідача, оскільки винесення даної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності є дискрецією працівника поліції, в яку суд втручатися не може, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, ст.ст. 7, 38, 122, 234-2, 245, 251, 252, 254, 256, 258, 276, 283, 284 КУПАП, суд,

вирішив:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора лейтенанта поліції Бєлявцева Віталія Руслановича 1 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції у місті Києві, третя особа: Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 30.09.2021.

Суддя: