Справа № 460/2363/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2021 року м. Рівне №460/2363/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі по тексту Відповідач, Головне управління ДПС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» №0-1701 від 21.04.2020 року, №0-1701 від 21.04.2020 року, якими визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», у сумі 37947,18 грн. та 9385,49 грн. за 2019 рік.

На обґрунтування позовних вимог (а.с.1-8) Позивач зазначає, що з 30.06.2000 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець (запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.06.2000 року №0001404) та відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником нежитлових приміщень за адресою:

- АДРЕСА_1 : пилорама, загальною площею 749,7 кв.м.;

- АДРЕСА_2 : майновий комплекс загальною площею 1818,7 кв.м. до якого входить: адмінприміщення, А-1, 152,2 кв.м.; столярний цех, Б-1, 454,8 кв.м.; пилорамний цех, В-1, 410,0 кв.м.; гараж, Г-1, 429,5 кв.м.; котельня, Д-1, 94,3 кв.м.; сушилка, Е-1, 99.1 кв.м.; навіс, Ж-1, 161,5 кв.м.; прохідна, З-1, 8,5 кв.м.; насосна, И-1, 8,5 кв.м.; огорожа,1; ворота, 2; огорожа, 3; димова труба,4; водонапірна башта, 5; свердловина, 6.

- АДРЕСА_3 : цех по виготовленню меблів загальною площею 1718,1 кв. м., цех по складанню меблів загальною площею 737,7 кв. м., будівля класу №3 загальною площею 806,6 кв. м.

ОСОБА_1 наголошує, що належні йому пилорама, майновий комплекс та млин, слід вважати будівлями промисловості, на які поширюється податкова пільга, передбачена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки всі вищезазначені промислові будівлі використовуються ним для промислового виробництва, зокрема, розпилювання деревини, виготовлення готової сировини із деревини, сушки пиломатеріалу, тощо.

З наведених підстав Позивач просив позов задовольнити.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.77-79). Відзив обґрунтовано тим, що об`єктом оподаткування окрім пилорами столярного цеху, Б-1, 454,8 кв.м. та пилорамного цеху, В-1, 410,0 кв.м. є: адмінприміщення, А-1, 152,2 кв.м.; гараж, Г-1, 429,5 кв.м.; котельня, Д-1, 94,3 кв.м.; сушилка, Е-1, 99.1 кв.м.; навіс, Ж-1, 161,5 кв.м.; прохідна, З-1, 8,5 кв.м.; насосна, И-1, 8,5 кв.м., що жодним чином не можуть бути віднесені до об`єктів передбачених пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Головне управління ДПС у Рівненській області наголошує, що до контролюючого органу не подано повідомлення про використання вищенаведених нежитлових приміщень у господарській діяльності, а у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 впродовж 2019 року використовував належні йому на праві власності нежитлові будівлі, які відносяться до будівель промисловості, для виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

З наведених підстав Відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1701 від 21.04.2020 року, №0-1701 від 21.04.2020 року відповідають положенням податкового законодавства, застосовувати пільгу при оподаткуванні належного позивачу нерухомого майна немає підстав, тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Ухвалою від 05.04.2021 року (а.с.61-62) позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 27.04.2021 року об 14:00 год..

27.04.2021 року розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуюючої судді У.М. Нор на лікарняному (а.с.66), відтак розгляд справи відкладено на 19.05.2021 року.

19.05.2021 року протокольною ухвалою розгляд справи відкладено на 07.07.2021 року за клопотанням відповідача (а.с.69-70).

У судове засідання 07.07.2021 прибув представник Позивача та Відповідача та надали пояснення щодо спірних обставин справи. Протокольною ухвалою від 07.07.2021 року (а.с.89-90), на стадії надання пояснень представника Позивача, оголошено перерву до 10.08.2021 року з метою надання додаткових доказів позивачем.

У судове засідання, призначене на 10.08.2021 року, представники сторін не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином. До початку судового засідання представник Позивача подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с.99).

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст.229 КАС України).

Враховуючи подане Позивачем клопотання (а.с.99) та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив здійснити розгляд справи №460/2363/21 в порядку письмового провадження (а.с.101).

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 30.06.2000 року (реєстраційний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.06.2000 року №0001404) та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 01.49 Розведення інших тварин (основний); 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 01.50 Змішане сільське господарство; 01.45 Розведення овець і кіз; 01.47 Розведення свійської птиці (а.с.54-57).

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15-72), свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.23,26), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.24) ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за адресою:

- АДРЕСА_1 : пилорама, загальною площею 749,7 кв.м.;

- АДРЕСА_2 : майновий комплекс загальною площею 1818,7 кв.м. до якого входить: адмінприміщення, А-1, 152,2 кв.м.; столярний цех, Б-1, 454,8 кв.м.; пилорамний цех, В-1, 410,0 кв.м.; гараж, Г-1, 429,5 кв.м.; котельня, Д-1, 94,3 кв.м.; сушилка, Е-1, 99.1 кв.м.; навіс, Ж-1, 161,5 кв.м.; прохідна, З-1, 8,5 кв.м.; насосна, И-1, 8,5 кв.м.; огорожа,1; ворота, 2; огорожа, 3; димова труба,4; водонапірна башта, 5; свердловина, 6.

- АДРЕСА_3 : цех по виготовленню меблів загальною площею 1718,1 кв. м., цех по складанню меблів загальною площею 737,7 кв. м., будівля класу №3 загальною площею 806,6 кв. м.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області на підставі вищенаведених відомостей проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та винесено щодо ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.04.2020 року №0-1701 (а.с.10), №0-1701 (а.с.11) про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у сумі 37947,18 грн. та 9385,49 грн..

Позивач, не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями форми «Ф» від 21.04.2020 року №0-1701 (а.с.10), №0-1701 (а.с.11), оскаржив їх до суду.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зауважує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу, статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (набрав чинності 01 січня 2015 року, далі - Закон №71-VIII) внесено зміни до статті 265 Податкового кодексу України та введено податок на майно, який складається: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкт оподаткування, базу оподаткування, пільги із сплати податку, ставки податку визначає стаття 266 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України).

Так відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 261.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1, 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України установлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За правилами, встановленими підпунктами 266.6.1, 266.7.1, 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпункт «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, на який посилається Позивач як на підставу протиправності спірних податкових повідомлень-рішень, встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 (далі по тексту ДК 018-2000), будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідач не оспорює, що належні Позивачу об`єкти нерухомості, а саме пилорама та майновий комплекс, віднесені до класу 1251.7, а млин, віднесений до класу 1251.5, проте заперечує приналежність адмінприміщення, А-1, 152,2 кв.м.; гаража, Г-1, 429,5 кв.м.; котельні, Д-1, 94,3 кв.м.; сушилки, Е-1, 99.1 кв.м.; навісу, Ж-1, 161,5 кв.м.; прохідної, З-1, 8,5 кв.м.; насосної, И-1, 8,5 кв.м. до будівель промисловості.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Зміст підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Вищезазначений правовий висновок сформований Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17.

ОСОБА_1 , з метою підтвердження використання вищезазначених будівель, з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції, долучено до матеріалів справи документи, а саме:

- Договір переробки давальницької сировини від 01.01.2019 року (а.с.38), відповідно до змісту якого, ПП «БУД-ПРОМ» зобов`язується поставити лісоматеріали (давальницьку сировину), а Позивач зобов`язується виготовити пиломатеріали. На підтвердження виконання договору переробки давальницької сировини від 01.01.2019 року (а.с.38) Позивачем долучено видаткову накладну №5 від 12.02.2019 року (а.с.39), видаткову накладну №9 від 25.02.2019 року (а.с.40), видаткову накладну №10 від 02.09.2019 року (а.с.39), на надання послуг з розпиловки пиловика.

- Договір про надання послуг від 01.01.2019 року (а.с.42), відповідно до змісту якого, ФОП ОСОБА_2 доручає, а ФОП ОСОБА_1 надає послуги з сушки пиломатеріалу 25 мм. і більше. На підтвердження виконання договору про надання послуг від 01.01.2019 року (а.с.42) Позивачем долучено видаткову накладну №14 від 15.07.2019 року (а.с.43), видаткову накладну №20 від 10.10.2019 року (а.с.44).

- Договір поставки від 01.01.2019 року №05 (а.с.45), відповідно до змісту якого, ФОП ОСОБА_1 виготовляє та передає у власність ФОП ОСОБА_2 дошку лицювальну - клеєну. На підтвердження виконання договору поставки від 01.01.2019 року №05 (а.с.45), Позивачем долучено видаткову накладну №16 від 25.09.2019 року (а.с.46), видаткову накладну №12 від 10.10.2019 року (а.с.47).

Надаючи правову оцінку зазначеним документам суд зауважує, що вищеперелічені видаткові накладні не відповідають визначенню первинного документу, оскільки в порушення п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містять обов`язкового реквізиту (зі сторони одержувача послуги/товару), а саме посади та прізвища особи, відповідальної за отримання послуги/товару. Таким чином зазначені накладні не підтверджують факту надання/реалізації послуг/товарів.

Щодо вищеперелічених договорів суд зауважує, що договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, а тому не може свідчити про надання зазначених товарів/послуг.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15.12.2015 року у справі №21-4266а15, від 19.03.2019 року у справі №809/1718/15 та підлягає обов`язковому врахуванню судом відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Відтак, формальна наявність договорів та видаткових накладних, складених з порушенням п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням використання будівель промисловості з метою провадження виробничої діяльності.

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи судом протокольною ухвалою від 07.07.2021 року (а.с.89-90) витребувано у Позивача додаткові докази на підтвердження виготовлення промислової продукції у вищевказаних будівлях промисловості. Однак, з клопотання про доручення доказів (а.с.93-98) Позивачем долучено виключно розпорядження про використання промислового обладнання.

Отже, на підтвердження обставин використання будівель промисловості для виготовлення промислової продукції, Позивач в порушення ч. 1 ст. 77 КАС України (незважаючи на приведені положення законодавства та висновки Верховного Суду), доказів не надав.

Більше того, об`єктом оподаткування окрім пилорами столярного цеху, Б-1, 454,8 кв.м. та пилорамного цеху, В-1, 410,0 кв.м. є: адмінприміщення, А-1, 152,2 кв.м.; гараж, Г-1, 429,5 кв.м.; котельня, Д-1, 94,3 кв.м.; сушилка, Е-1, 99.1 кв.м.; навіс, Ж-1, 161,5 кв.м.; прохідна, З-1, 8,5 кв.м.; насосна, И-1, 8,5 кв.м., що не можуть бути віднесені до об`єктів передбачених пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Однак, Позивач жодним чином не аргументує протиправність нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по вказаних об`єктах нежитлової нерухомості.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та має на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд зауважує, що такий підхід у розумінні норми, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17 та підлягає обов`язковому врахуванню судом відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Як наслідок, Позивач не довів належними та допустимими доказами обставин щодо наявності у нього права на застосування пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірними. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, код ЄДРПОУ ВП 44070166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» №0-1701 від 21.04.2020 року, №0-1701 від 21.04.2020 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28 вересня 2021 року

Суддя У.М. Нор