Справа № 260/2688/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2688/20 пров. № А/857/14898/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Довгополова О.М., Гуляка В.В.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/2688/20 (головуюча суддя Скраль Т.В., час ухвалення 09:23 год., м. Ужгород, повне судове рішення складено 12 липня 2021 року) за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах Виконавчого комітету Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про знесення самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2020 року керівник Ужгородської місцевої прокуратури, в інтересах Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив зобов`язати відповідача знести за власний рахунок самочинно збудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :43:001:0322.

Ухвалою від 06 липня 2021 року Закарпатський окружний адміністративний суд адміністративний позов залишив без розгляду.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Закарпатська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що прокурор у повній мірі виконав всі вимоги, передбачені як матеріальним, так і процесуальним законодавством до форми і змісту позовної заяви, яка ним скерована до суду в інтересах держави. Зокрема, у позові належним чином обґрунтовано наявність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави у спірних правовідносинах.

Так, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У межах даної справи саме прокурором виявлено самочинну забудову земельної ділянки багатоквартирним житловим будинком у три поверхи, що стало підставою внесення за даним фактом відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також повідомлено міського голову, проте з позовом до суду виконавчий орган Ужгородської міської ради не звернувся.

Крім того, постановою КМ України від 13.03.2020 №219 «Про оптимізацію органів архітектурно-будівельного контролю» зупинено дію постанови КМ України від 23.05.2011 №553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції містобудування. Тому, у період дії вказаного мораторію (з 13.03.2020 по 16.12.2020) будь-які перевірки Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради не здійснювалися та відповідно контролюючі та цивільно-правові заходи не вживалися.

З огляду на викладене, зазначає апелянт, грубі порушення вимог законодавства у сфері містобудування не могли тривалий час залишатися без реагування з боку уповноважених державною органів влади, що зумовило звернення прокурора до суду, яке фактично було спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності щодо забезпечення дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, при реалізації наданих повноважень, що беззаперечно становить суспільний інтерес.

Апелянт також вказує, що уповноважений орган неналежно виконував свої повноваження щодо захисту інтересів держави, що є достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Окрім зазначеного, апеляційна скарга обґрунтована тим, що залишаючи на стадії судового розгляду по суті позов без розгляду з підстав подання такого особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності (п.1 ч.1 ст.240 КАС України) суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Якщо ж суд першої інстанції все ж таки вважав, що прокурор не має повноважень на ведення справи, то повинен був залишити такий позов без розгляду з підстав п.2 ч.1 ст.240 КАС України, а саме позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права. Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 22 травня 2020 року прокурор прокуратури О. Романець звернувся із рапортом до керівника Ужгородської місцевої прокуратури, в якому зазначив, що в ході перевірки стану дотримання вимог містобудівного законодавства України встановлено, що на земельній ділянці за кадастровим номером :43:001:0322 площею 0,0331 га, що є у власності ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), у період з 2019 року по теперішній час здійснюється будівництво багатоквартирного житлового будинку. Моніторингом реєстру містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок Ужгородської міської ради та реєстру-дозвільних документів ДАБІ України будь-яких даних щодо отримання погоджень та дозволів щодо забудови земельної ділянки за кадастровим номером :43:001:0322 площею 0,0331 га не знайдено.

Оскільки вказані дії мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, в частині використання підроблених документів з метою здійснення забудови земельної ділянки за кадастровим номером :43:001:0322, 22 травня 2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження: 0000070 (т.1 а.с. 9).

01 липня 2020 року Ужгородська місцева прокуратура звернулася до Ужгородського міського голови з листом повідомленням в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру, (т.1 а.с. 42-43), в якому зазначила, що Ужгородською місцевою прокуратурою встановлено підстави для представництва інтересів держави під час забудови земельної ділянки за кадастровим номером :43:001:0322 по АДРЕСА_2 .

В ході огляду земельної ділянки в рамках розслідування кримінального провадження за №№0000070 від 22.05.2020 встановлено, що на земельній ділянці за кадастровим номером :43:001:0322 площею 0,0331 га, по АДРЕСА_2 , збудовано житловий будинок у три поверхи.

Разом з тим, моніторингом реєстру містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок Ужгородської міської ради та реєстру дозвільних документів ДАБІ України, будь-яких даних щодо отримання погоджень та дозволів щодо забудови земельної ділянки за кадастровим номером :43:001:0322 площею 0,0331 га не знайдено.

Управління державного архітектурно - будівельного контролю Ужгородської міської ради перевірку не проводило у зв`язку з введенням у дію постанови КМУ від 13 березня №219 ,,Про оптимізацію органів архітектурно-будівельного контролю, в якій пунктом З зупиняється дія постанови КМУ від 23 травня 2011 року № 553 ,,Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції містобудування, яка на даний час ще не розпочала свою роботу.

За таких обставин, вважаючи, що орган, уповноважений на здійснення захисту державних інтересів у зазначених правовідносинах, на даний час неналежно виконує свої повноваження щодо їх захисту, оскільки у нього на даний час відсутні повноваження щодо проведення відповідних перевірок, та з огляду на те, що невжиття заходів реагування можуть спричинити шкоду інтересам держави що, в свою чергу, перешкоджає розвитку інфраструктури та економіки міста, Ужгородська місцева прокуратура звернулася в суд з позовом.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції керувався тим, що у даній справі судом не встановлений виключний випадок, коли прокурор може представляти інтереси держави в суді, який прямо передбачений законом. Крім того, порушена кримінальна справа без її процесуального завершення та без застосування до порушника всіх контролюючих процедур у визначений законодавцем спосіб через визначені державою обмеження суб`єктів владних повноважень (мораторій, зупинення перевірок) - не може розширювати чи спрощувати прокурору підстави для звернення до суду, як і жодним чином свідчити про захист інтересів держави. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

З наведених вище норм слідує, що при відкритті провадження в адміністративній справі суд повинен не тільки встановити наявність органів, яким законом надано право звернення до суду у спірних правовідносинах, але й достатню обґрунтованість порушень інтересів держави та відповідно наявність підстав для звернення до суду прокурором.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою суду від 11.08.2020 було відкрито провадження у справі, при цьому суд дійшов висновку що позовна заява відповідає всім процесуальним вимогам КАС України, подана особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті були відсутні.

В подальшому, суд першої інстанції залишив позовну заяву без розгляду з тих підстав, що така подана особою, що не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Оцінюючи висновки суде першої інстанції про відсутність підстав для звернення прокурором до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України ,,Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття ,,інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що ,,інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Відтак, ,,інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація ,,інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17.

У справі, що розглядається, керівник Ужгородської місцевої прокуратури обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з цим позовом, посилаючись на те, що здійснення відповідачем самочинного багатоповерхового будівництва без дозвільних документів, суперечить вимогам містобудівної документації, нівелює мету планування та забезпечення сталого розвитку міста, а отже, порушує інтереси держави у сфері регулювання містобудівної діяльності. Також будівництво за таких умов порушує права споживачів будівельної продукції, яких може бути невизначене коло осіб. Адже безпека та якість об`єктів будівництва можуть бути забезпечені лише у випадку здійснення їх будівництва з дотриманням, зокрема, містобудівної, проектної документації, вихідних даних та за умов належного здійснення уповноваженими державними органами функцій нагляду та контролю.

На переконання колегії суддів, таке обґрунтування в повній мірі підтверджує наявність «інтересу держави» в межах спору у даній справі, натомість покликання суду першої інстанції на те, що будівництво здійснювалося на земельній ділянці, що належить відповідачу, в жодній мір не спростовує таких висновків.

Окрім вказаного, слід зазначити, що представництво прокурором інтересів держави у суді можливе лише за одночасної наявності однієї з підстав, визначених статтею 23 Закону України ,,Про прокуратуру.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України ,,Про прокуратуру дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в одному з двох випадків:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший ,,виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

,,Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

,,Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

,,Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/661/17.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій справі, прокурор вказує на те, що органом, уповноваженим на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах є виконавчий комітет Ужгородської міської ради та його структурний підрозділ без статусу юридичної особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради (діє на підставі Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого рішенням ХУІІ сесії Ужгородської міської ради УІІ скликання 16.11.2017 №881), однак жодних заходів щодо усунення порушень у сфері містобудування та приведення земельної ділянки у попередній стан, таким суб`єктом не ініційовано та не вчинено.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 № 3038-VI до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Матеріалами справи підтверджується, що 01 липня 2020 року Ужгородська місцева прокуратура звернулася до Ужгородського міського голови з листом в порядку ст. 23 Закону України ,,Про прокуратуру, (т.1 а.с. 42-43), в якому зазначила, що Ужгородською місцевою прокуратурою встановлено підстави для представництва інтересів держави під час забудови земельної ділянки за кадастровим номером :43:001:0322 по вул. Університетській, 14 в м. Ужгороді; вказала на бездіяльність Ужгородської міської ради щодо вжиття заходів реагування на встановлені обставини; роз`яснила, що на підставі ч.4 ст.23 Закону України ,,Про прокуратуру наявність підстав для представництва інтересів держави в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради з боку Ужгородської місцевої прокуратури може бути оскаржена до суду.

Відтак, направляючи вказаний лист у передбаченому статтею 23 Закону України ,,Про прокуратуру порядку, прокурор фактично надав можливість уповноваженому органу відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме - подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2021 року у справі №160/13338/20, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України ,,Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що відповіді на лист-повідомлення Ужгородської місцевої прокуратури від 01.07.2020 виконавчий комітет Ужгородської міської ради не надав. Окрім того, орган місцевого самоврядування був поінформований про зведення об`єкта нерухомості без видачі містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорта та дозвільних документів на забудову ще в травні 2020 року, що підтверджується долученим до позовної заяви протоколом допиту свідка начальника Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради ОСОБА_2 .

Зважаючи на наведені обставини справи в контексті правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що прокурор в повній мірі обґрунтував у позові наявність підстав для звернення до суду, дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України ,,Про прокуратуру, уповноважений орган не оскаржив наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором, а тому суд першої інстанції безпідставно залишив адміністративний позов без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та доданих до нього документів а, також аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, що має наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури задовольнити.

Скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/2688/20 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді О. М. Довгополов
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 01.10.2021.