Справа № 640/28812/20
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2021 року м. Київ № 640/28812/20
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
ОСОБА_1

до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати, ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за 2007 - 2015 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за 2007 2015 роки за реквізитами:, №: UA1853798, Банк: «ПРИВАТ БАНК»,.

В обґрунтування позову посилається на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Звертає увагу суду на правозастосування, викладене у зразковій справі №620/4218/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

До суду представником відповідача надано відзив до адміністративного позову, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відсутні законодавчі підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за 2007 - 2015 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як слідує з матеріалів справи, полковник запасу ОСОБА_1 , відповідно до наказу Міністра оборони України від 15 вересня 2015 року № 696 (по особовому складу), звільнений з військової служби в запас, за станом здоров`я (додаток 4) і відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2015 року № 193 (по стройовій частині), виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

До звільнення з військової служби в запас, в період з 2007 по 2015 роки, проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (Головне управління оперативного забезпечення Збройних Сил України), яка перебувала на повному фінансовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України.

16 жовтня 2020 року, позивач дізнався, що Велика Палата Верховного Суду, своєю постановою від 21.08.2019 року, у зразковій справі № 620/4218/18, визначила законність того, що учасникам бойових дій, відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у разі невикористання ними (14 календарних днів на рік), додаткової відпустки, належить виплачувати грошову компенсацію.

Враховуючи те, що з 27.07.2000 року, позивач відноситься до категорії осіб, на яких розповсюджується дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", (копія Посвідчення в додатку 3), та те, що протягом проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , в період з 2007 по 2015 роки, позивач, додаткову відпустку, строком 14 календарних днів на рік, не отримував, а тому, звернувся до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України із відповідною заявою.

У відповідь на зазначену заяву, по суті чи буде нарахована зазначена компенсація відповіді не надавалась.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за вказаний період, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 22 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановляння зразкового рішення.

Згідно частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховним Судом розглянуто зразкову справу №620/4218/18 за позовом особи до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати особі грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22.10.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити особі грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22.10.2018.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 залишено без змін постанову Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, судом установлено, що типовими ознаками зразкової справи, є:

- позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби;

- відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені;

- підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є:стаття 4 Закону України «Про відпустки», статті 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стаття 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18статті101Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18статті101Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- відносини, що регулюються одними нормами права - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України «Про відпустки», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Судом встановлено, що відповідно до абзацу першого пункту восьмого статті 10і Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до Закону України "Про відпустки" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, норми щодо надання учасникам бойових дій додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік передбачено не було.

Пізніше, а саме 14.05.2015, Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни" № 426-VIII від 14.05.2015, яким внесено зміни до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та доповнено статтею 16-2 Закон України "Про відпустки".

В редакції від 14.05.2015 статтею 162 Закону України "Про відпустки" та пунктом дванадцятим статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Таким чином, з викладеного вище вбачається, що учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік починаючи саме з 14.05.2015, а тому позивач немає законних підстав для отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні, додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2007 - 2014 року, оскільки така відпустка не була передбачена законодавством.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із позицією Конституційного Суду України щодо дії нормативно- правових актів в часі, яка викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту необхідно застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових за період за 2015 рік суд зазначає наступне.

Статтею 16-2 Закону та пунктом дванадцятим статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Однак, згідно пункту 17 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

З набранням чинності Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, в Україні діє особливий період.

Тому, військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку із дією на території України особливого періоду, додаткові відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік - не надаються.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Також пунктом 37.11 Розділу XXXVII. Про затвердження Інструкції про Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329 (далі - Інструкція), особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, зазначеним у пунктах 37.9 та 37.10 цієї Інструкції, що мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення. Перелік щорічних додаткових відпусток визначений Розділом II Закону України "Про відпустки".

Окрім того, Законом України "Про відпустки" та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не передбачено порядку перенесення на інший період або продовження додаткової відпустки учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, тому невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься.

Зазначене вище узгоджується із позицією Міністерства соціальної політики України, викладеною у листі від 04.08.2016 № 430/13/116-16, та у роз`ясненні розміщеному на офіційному веб сайті (Режим доступу: https ://www.msp.gov.ua/news/8631 .html).

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових за період 2007 - 2015 років не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур