Справа № 440/7577/21
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7577/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Селянського (фермерського) господарства "Долина" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2021 року Селянське (фермерське) господарство "Долина" /надалі - СФГ «Долина», позивач/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області /надалі - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач/ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.12.2020 №, №.

В обгрунтування позову зазначено, що контролюючим органом проведено перевірку Селянського (фермерського) господарства "Долина" та в акті перевірки зазначено про порушення позивачем частини першої статті 15 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" в частині зберігання пального протягом періоду з 01.04.2020 без наявності відповідної ліцензії та вимог пункту 63.3 ст. 63 ПК України у зв`язку з неподанням до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування, або об`єкти пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність (форма 20-ОПП). Позивач вважає, що висновки контролюючого органу є безпідставними та помилковими.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 позовну заяву Селянського (фермерського) господарства "Долина" залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/7577/21; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 заперечення представника Головного управління ДПС у Полтавській області проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

25.08.2021 до суду надійшов відзив на позов в якому зазначено, що в ході проведення перевірки, згідно баз даних ДПС України АІС «Податковий блок» встановлено, що позивачем було складено податкові накладні продавець ТОВ «Енергія ОІЛ» (номер податкової накладної 193, дата податкової накладної 27.08.2020, товар - дизельне паливо, кількість літрів - 2385). За перевіряємий період СФГ «Долина» з ТОВ «Енергія ОІЛ» укладено договір поставки нафтопродуктів від 29.04.2020 № 37/ЕО. Відповідно до даного договору позивачем на розрахунковий рахунок ТОВ «Енергія ОІЛ» здійснено переоплату за дизельне пальне у сумі 56782,08 грн згідно платіжного доручення від 27.08.2020 № 1343. Зазначено, що загальна ємність баків транспортних засобів становить 1105 л. Залишок пального відповідно до довідки станом на 01.04.2020 становить 10222 л. На переконання контролюючого органу даний факт свідчить про зберігання пального - дизельного палива в місцях, на які не отримано ліцензії відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального". Крім того, зазначено, що СФГ «Долина» не подавалося до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність (форма № 20 - ОПП), зокрема про наявні транспортні засоби. Також відповідач звертає увагу суду на те, що на момент початку фактичної перевірки ліцензія на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки СФГ «Долина» не мало, а отримало відповідно до розпорядження від 19.10.2020, терміном дії з 30.10.2020 по 30.10.2025, реєстраційний номер ліцензії №2001413 /а.с. 80-85/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за участі представника управління.

14.09.2021 представником позивача надано до суду відповідь на відзив в якій зазначено, що податкова накладна №193 від 27.08.2020, на яку посилається відповідач в акті перевірки була зареєстрована в порядку п. а ч. 1 ст. 187 ПК України, за першою подією господарської операції - за попередньою оплатою. Зазначено, що поставка товару за даною операцією відбулася 30.11.2020, відповідно до видаткової накладної № 182 та ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) №Р182 від 30.11.2020, подальша реалізація придбаного товару відсутня. Крім того, зазначено, що у СФГ «Долина» станом на 30.11.2020 була наявна ліцензія на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2001413 (видана 19.10.2020). Крім того, представник позивача звертає увагу суду на те, що на балансі СФГ «Долина» перебуває наступна техніка, яка працює на дизельному паливі: трактор білорус-920, реєстраційний номер НОМЕР_1 , бак ємністю - 130 л, трактор МТЗ -82, реєстраційний номер НОМЕР_2 , бак ємністю - 120л, трактор Т150 К, реєстраційний номер НОМЕР_3 , бак ємністю - 315 л, комбайн зернозбиральний ДОН - 1500А, р.н. НОМЕР_4 , бак ємністю - 540 л. Відповідно до інвентаризаційного опису дизельного палива станом на 31.03.2020 у позивача рахувалося 1022 л палива дизельного, яке знаходиться в паливних баках вказаної в інвентаризаційному описі техніки. Посилання відповідача на те, що залишок пального становить 10222 л не знаходить свого підтвердження, оскільки податковий орган не проводив фактичних замірів залишку (вмісту) пального ні станом на 01.04.2020 ні станом на дату проведення перевірки. Загальний об`єм паливних баків сільськогосподарської техніки складає 1105 л.

Розгляд даної справи, відповідно до статті 258, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, СФГ «Долина» // зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 49-50/.

На підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 02.10.2020 №1764 /а.с. 104/ та направлень від 02.10.2020 № 1560, 1561 відповідачем проведено з 06.10.2020 фактичну перевірку тривалістю 10 діб за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: Полтавська область, Решетилівський район, смт. Решетилівка, вул. Полтавська, буд. 28-А, за період з 01.04.2020 по дату закінчення перевірки у порядку, встановленому ПК України /а.с. 104-106/.

В акті перевірки від 16.10.2020 №482/6-31-09-03/31536277 зафіксовано порушення:

- частини 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а саме: зберігання пального протягом в місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії;

- п. 63.3 ст. 63 Податкового Кодексу України, а саме: не подання до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність (за формою №20-ОПП) про наявні транспортні засоби.

16.10.2020 контролюючим органом складено акт відмови від підписання (ознайомлення) акт про результати фактичної перевірки № 22/16-31-09-03/31536277.

07.12.2020 на підставі акта перевірки від 16.10.2020 №482/6-31-09-03/31536277 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції" у розмірі 500 000 грн. /а.с. 96/;

- №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції" у розмірі 4080,00 грн. /а.с. 97/.

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Полтавській області від 07.12.2020 за № , № , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перелік та компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено Податковим кодексом України (надалі - ПК України). Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику /пункт 1.1 статті 1 ПК України/.

Зокрема, як визначено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

А відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 цієї статті, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України, у силу пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Водночас Законом України від 17.03.2020 №533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (зі змінами, внесеними законами від 30.03.2020 №540-IX та від 13.05.2020 №591-IX) підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-2 такого змісту: "Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

У свою чергу, відповідно до абзаців першого, третього та четвертого пункту 63.3 статті 63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Згідно з пунктом 117.1 статті 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

Згідно з пунктом 8.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (надалі - Порядок №1588), платник податків зобов`язаний повідомляти за формою №20-ОПП про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку.

Відповідно до пункту 8.2 Порядку №1588, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Юридична особа інформує про всі об`єкти оподаткування крім тих, відомості щодо яких надані до відповідних контролюючих органів відокремленими підрозділами такої юридичної особи.

У силу пункту 8.4 Порядку №1588, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

У повідомленні за формою №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.

У цій справі предметом спору є, зокрема, правомірність рішення податкового органу про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за неподання до контролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП про наявні об`єкти оподаткування.

При цьому, це рішення прийняте відповідачем на підставі акта про результати фактичної перевірки щодо контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв.

Отже, у спірних правовідносинах податковий орган застосував до платника податків штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України відповідно до пункту 117.1 статті 117 ПК України за результатами фактичної перевірки, чим, на переконання суду, вийшов за межі свої повноважень з огляду на такі обставини.

Виходячи з наведених вище положень підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та пункту 80.2 статті 80 ПК України, предметом фактичної перевірки може бути виключно дослідження питань щодо дотримання платником податків норм законодавства з питань: регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Таким чином, з`ясування питання щодо дотримання платником податків вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України та пункту 8 Порядку №1588 не може бути предметом фактичної перевірки, адже повідомлення про об`єкти оподаткування (форма 20-ОПП) не стосується здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), не пов`язане із отриманням дозвільних документів, тощо.

Дослідивши залучені до матеріалів справи копію наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 02.10.2020 № 1764 "Про проведення фактичної перевірки" та акт від 06.10.2020 про результати фактичної перевірки суд встановив, що контролюючим органом проведено перевірку місця зберігання та/або відпуску пального, розташованого за адресою: Полтавська область, Решетилівський район, смт. Решетилівка, вул. Полтавська, буд. 28-А.

При цьому наказ Головного управління ДПС у Полтавській області від 02.10.2020 №1764 у якості підставі для проведення фактичної перевірки позивачу містить посилання на положення підпунктів 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Проте, згадані вище положення ПК України не вказують на наявність у контролюючого органу повноважень на дослідження під час проведення фактичної перевірки питань дотримання платником податків вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України в частині подання до податкової інспекції за місцем обліку повідомлення про об`єкти оподаткування.

Застосування законодавцем у підпункті 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України словосполучення "та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи" не наділяє відповідача повноваженнями на дослідження під час проведення фактичної перевірки питань подання платником повідомлення за формою №20-ОПП, оскільки таке повідомлення не є документом дозвільного характеру, наявність яких належить до предмета контролю у ході проведення фактичної перевірки.

До того ж, на дату проведення відповідачем фактичної перевірки позивача чинною редакцією пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України було встановлено мораторій на проведення фактичних перевірок, окрім перевірок в частині порушення вимог законодавства щодо: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Отже, податковий орган під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) не мав підстав для дослідження у ході проведення фактичної перевірки питання дотримання платником податків вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України.

Суд не надає оцінку доводам відповідача про неподання позивачем повідомлення за формою №20-ОПП за основним місцем обліку з огляду на вищенаведений висновок щодо порушення податковим органом порядку проведення перевірки платника податків.

При цьому суд виходить з того, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкового повідомлення-рішення у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на формування податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, з огляду на допущені таким платником порушення, необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №808/1746/15 та від 20.09.2019 у справі №0340/1931/18.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про передчасність та необґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 07.12.2020 №, а тому його належить визнати протиправним та скасувати, а позов СФГ «Долина» в цій частині задовольнити.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 07.12.2020 № , суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" встановлено, що зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Під місцем зберігання пального у силу статті 1 названого Закону розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, а власне зберіганням пального згаданий Закон визначає діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Водночас згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Суд враховує, що за результатами фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у Полтавській області встановлено порушення позивачем вимог частини першої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" щодо зберігання пального, відповідно до наданої довідки станом на 01.04.2020 у розмірі 10222 л, у місцях, на які не отримано ліцензію на право зберігання пального, оскільки загальна ємність баків транспортних засобів становить 1105 л.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що згідно баз даних ДПС України АІС «Податковий блок» встановлено, що позивачем було складено податкові накладні продавець ТОВ «Енергія ОІЛ» (номер податкової накладної 193, дата податкової накладної 27.08.2020, товар - дизельне паливо, кількість літрів - 2385).

У ході перевірки надано пояснення керівника СФГ «Долина», в якому зазначено що в період з 01.04.2020 фактична поставка дизельного пального не відбувалася, а лише здійснено переоплату. За перевіряємий період СФГ «Долина з ТОВ «Енергія ОІЛ» укладено договір поставки нафтопродуктів від 29.04.2020 №37/ЕО.

Згідно даного договору позивачем на розрахунковий рахунок ТОВ «Енергія ОІЛ» здійснено передоплату на дизельне пальне в сумі 56782,08 грн відповідно до платіжного доручення від 27.08.2020 № 1343.

Крім того, зазначено, що відповідно до наданих документів та пояснень (довідки) керівника (голови) СФГ «Долина», у власності господарства рахуються наступні транспортні засоби: трактор білорус-920, реєстраційний номер НОМЕР_1 , бак ємністю - 130 л, трактор МТЗ -82, реєстраційний номер НОМЕР_2 , бак ємністю - 120л, трактор Т150 К, реєстраційний номер НОМЕР_3 , бак ємністю - 315 л, комбайн зернозбиральний ДОН - 1500А, р.н. НОМЕР_4 , бак ємністю - 540 л.

Контролюючим органом зазначено, що загальна ємність баків транспортних засобів становить 1105 л. Залишок пального відповідно до довідки станом на 01.04.2020 становить 10222 л.

З огляду на зазначене, відповідачем зазначено, що даний факт свідчить про зберігання пального - дизельного палива в місцях, на які не отримано ліцензії відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

З огляду на, що контролюючий орган дійшов висновку, що відповідачем порушено вимоги частини першої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" в частині зберігання пального протягом періоду з 01.04.2020 без наявності відповідно ліцензії /а.с. 90/.

Слід зазначити, що акт перевірки не містить посилань щодо дослідження в ході перевірки контролюючим органом господарських операцій між позивачем та контрагентами, які б підтверджували придбання позивачем та зберігання пального в кількості 10222 л.

У позові представником позивача зазначено, що довідка складена головою СФГ «Долина» в частині зазначення кількості пального у розмірі 10222 л містить опечатку, оскільки вірним є кількість 1022 л, що відповідає загальному об`єму паливних баків сільськогосподарської техніки, яка перебуває у використанні у позивача.

Водночас суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів фактичних замірів залишку пального СФГ «Долина» станом на 01.04.2020, які б підтвердили зберігання у позивача пального в кількості 10222 л.

Разом з тим, позивачем надано до суду Івентаризаційний опис дизельного палива станом на 31.03.2020, відповідно до якого фактична наявність дизельного пального складає 1022. Відповідно до опису пальне розміщено баках в транспортних засобів - трактор білорус-920, реєстраційний номер 00806 ВІ, - 125 л, трактор МТЗ -82, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - 113, трактор Т150 К, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - 264 л, комбайн зернозбиральний ДОН - 1500А, р.н. НОМЕР_4 , - 520 л /а.с. 29/.

Суд звертає увагу на те, що акт перевірки містить посилання лише на дослідження під час перевірки факту придбання у ТОВ «Енергія ОІЛ» пального у розмірі 2385 л.

З матеріалів справи вбачається, що 29.04.2020 між СФГ «Долина» (покупець) та ТОВ «Енергія ОІЛ» укладено договір поставки нафтопродуктів від 29.04.2020 №37/ЕО /а.с. 44 - 47/.

На виконання умов вказаного договору складено податкову накладну №193 від 27.08.2020, яка була зареєстрована в порядку п. а ч. 1 ст. 187 ПК України, за першою подією господарської операції - за попередньою оплатою.

З матеріалі справи вбачається, що поставка товару за даною операцією відбулася 30.11.2020, відповідно до видаткової накладної № 182 та ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) №Р182 від 30.11.2020 /а.с. 41, 42/.

Станом на 30.11.2020 у СФГ «Долина» була наявна ліцензія на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2001413 (видана 19.10.2020), що підтверджено матеріалами справи.

Доказів спростування зазначеного відповідачем до суду не надано.

Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд враховує, що згідно відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів діяльності позивача належать: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний).

Суд зауважує, що у ході розгляду справи представником відповідача не надано до суду належних та допустимих доказів, якими б спростовувалися вищенаведені доводи представника позивача або підтверджувався б факт зберігання позивачем пального, яке надійшло у період з 01.04.2020 в ємностях для зберігання пального та наявності у позивача таких ємностей.

Також суд враховує, що позивач є сільськогосподарським підприємством, діяльність якого пов`язана з обробітком сільськогосподарських земель, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що потребує залучення значної кількості сільськогосподарської техніки, використання технічного обладнання та пристроїв при виробництві зерна для доведення продукції до вимог, визначених у стандартах якості, та як наслідок, витрачання значної кількості пального.

За вищевикладених обставин, суд не може погодитися з правомірністю податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 07.12.2020 №, а тому вважає за необхідне визнати його протиправним та скасувати.

Зважаючи на встановлені вище фактичні обставини справи та беручи до уваги норми законодавства, якими урегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог СФГ «Долина», повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 18.10.2018 у справі №813/4989/17, від 02.10.2019 у справі 807/736/18, від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а.

Верховний Суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанови від 31.01.2019 у справі №19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі №906/194/18, від 19.02.2019 у справі №917/1071/18). Так, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Крім того, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, згідно з якою склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів оплати позивачем послуг адвоката та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідного звіту та/або акта здійснених адвокатських послуг (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом) тощо, лише міститься в матеріалах справи ордер серія ВІ №1048711, свідоцтво про права на заняття адвокатською діяльністю та договір про надання правової допомоги від 07.06.2021.

За таких обставин, на час прийняття рішення відсутні підстави для розподілу витрат на правничу допомогу.

Позивачем за подання цього позову сплачено судовий збір у розмірі 7561,20 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 22.06.2021 № 1518 /а.с. 6/.

З огляду на задоволення позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7561,20 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Селянського (фермерського) господарства "Долина" (вул. Полтавська, б. 28-А, смт. Решетилівка, Решетилівський район, Полтавська область, 38400, ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 07.12.2020 №, №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Селянського (фермерського) господарства "Долина" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7561,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Л.М. Петрова