Справа № 640/17019/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Київ № 640/17019/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: Корпорації "Артеріум" (вул. Саксаганського, 139, Київ 32, 01032, )

до: Офісу великих платників податків ДПС (вул. Дегтярівська 11 г, Київ 119, 04119, )

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Корпорація "Артеріум" (далі - позивач) з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - відповідач, Офіс ВПП ДПС), у якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.04.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 22 703 286,00 грн. та нарахування штрафу у розмірі 5 675 822,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 21.04.2020 року № про завищення об`єкту оподаткування податком на прибуток на суму 25 284 966,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2021 закінчене підготовче провадження у справі, розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про незгоду із висновками документальної планової виїзної перевірки, зафіксованими в акті перевірки №558/28-10-05-01- 01/33406813 від 20.03.2020 та винесеними на їх підставі оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями з огляду на те, що Корпорація "Артеріум" правомірно здійснювала господарські операції з виплати роялті ТОВ «Артеріум ЛТД» на підставі чинних ліцензійних договорів на використання знаків для товарів і послуг.

Аргументуючи правомірність результатів акту перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідачем зауважено про те, що виплати грошових коштів Корпорації "Артеріум" на адресу ТОВ «Артеріум ЛТД» не є витратами в розумінні ПСБО та МСФЗ.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 23.12.2019 по 13.03.2020 Офісом ВПП ДПС проведено документальну планову виїзну перевірку Корпорації «Артеріум», за результатом якої складено акт від 20.03.2020 №558/28-10-05-01-01/33406813.

Перевіркою встановлено порушення Корпорацією «Артеріум»:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19.01.2000 за №27/4248, в результаті чого:

занижено податок на прибуток підприємства, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 22 703 286 гривень, в тому числі:

за 2016 рік - 12 393 грн;

за 1 квартал 2017 року - 1 098 515 грн.;

за три квартали 2017 року - 3 444 119 грн.;

за 2017 рік - 9 336 748 грн.;

за 1 квартал 2018 року - 998 061 грн.;

за три квартали 2018 року - 8 387 574 грн.;

за 2018 рік- 10 455 584 грн.;

за 1 квартал 2019 року - 2 898 561 грн;

завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства, всього на суму 25 284 966 гривень в тому числі:

за три квартали 2019 - 25 284 966 грн.

2. пп. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 на загальну суму 188465 грн., в тому числі за червень 2019 у розмірі 188465 грн.

3. п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв`язку з не реєстрацією Корпорацією «Артеріум» податкових накладних на дату виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 50 %.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, Корпорація «Артеріум» звернулась до Офісу ВПП ДПС з запереченнями на акт перевірки.

За результатами розгляду заперечення (лист Офісу ВПП ДПС від 17.04.2020 №15501/10/28-10-05-01-01-14), висновки акту перевірки викладено в наступній редакції:

1. п. 1 Розділу 4 «Висновок» викладено в наступній редакції:

пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19.01.2000 за №27/4248, в результаті чого:

занижено податок на прибуток підприємства, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 22 703 286 гривень, в тому числі:

за 2016 рік - 12 393 грн;

за 1 квартал 2017 року - 1 098 515 грн;

за три квартали 2017 року - 3 444 119 грн;

за 2017 рік - 9 336 748 грн;

за 1 квартал 2018 року - 998 061 грн.;

за три квартали 2018 року - 8 387 574 грн.;

за 2018 рік- 10 455 584 грн.;

за 1 квартал 2019 року - 2 898 561 грн;

завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства, всього на суму 25 284 966 гривень в тому числі:

за три квартали 2019 року - 25 284 966 грн.

21.04.2020 Офісом ВПП ДПС винесено податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового забезпечення за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 28379108 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням у розмірі 22703286 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 5675822 грн;

- № про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 25284966 грн.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, Корпорація «Артеріум» звернулось до ДПС України зі скаргою.

Рішенням про результати скарги від 10.07.2020 №21608/6/99-00-06-02-03-06 ДПС України залишено без змін податкові повідомлення-рішення Офісу ВПП ДПС від 21.04.2020 №, №, а скаргу - без задоволення.

Позивач, вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України), який набрав законної сили 01.01.2011.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ Податкового кодексу України.

Як свідчать обставини справи, у перевіреному періоді Корпорацією «АРТЕРІУМ» було виплачено грошові кошти на користь ТОВ «Артеріум ЛТД» у розмірі 151 414 333,22 грн без ПДВ.

Взаємовідносини між Корпорацією «АРТЕРІУМ» та ТОВ «Артеріум ЛТД» відбувалися протягом 2016-2019 на підставі типових ліцензійних договорів на використання знаків для товарів і послуг №001 від 01.10.2008, №005 від 30.09.2009, №009 від 19.10.2009.

До Ліцензійного договору №001 від 01.10.2008 вносились зміни, згідно угод про внесення змін № 1 від 30.10.2009; № 2 від 22.10.2012; № 2-А від 02.09.2013; № 4 від 03.04.2017.

Угодами 2-А від 02.09.2013 та №4 03.04.2017 внесені зміни в частині вартості договору та порядку розрахунків роялті.

ТОВ «Артеріум ЛТД» протягом перевіреного періоду виписано на адресу Корпорації «АРТЕРІУМ» акти про використання товарного знаку на загальну суму 151 414 335,4 грн без ПДВ.

На думку контролюючого органу, виплата грошових коштів (роялті) не є витратами в розумінні ПСБО та МСФЗ, отже їх відображення в податковому обліку позивача є неправомірним.

Таких висновків контролюючий орган дійшов з огляду на те, що:

- не вважається роялті платежі, отримані за придбання речей (у тому числі носіїв інформації), в яких втілені або на яких містяться об`єкти права інтелектуальної власності, в той час як в наданих до перевірки актах про використання товарного знаку зазначено розрахунок за використання товарного знаку від реалізації (продажу) лікарських засобів, що виробляються із використанням товарного знаку;

- ТОВ «Артеріум ЛТД» є засновником Корпорації «АРТЕРІУМ», в той час як витрати в розумінні ПСБО та МСФЗ не можуть бути пов`язані з розподілом капіталу між засновниками;

- введення товару на ринок не зумовлює виникнення у власника прав на торгову марку вимагати плати за користування товарною маркою, що у сукупності, відповідно, вказує на відсутність як підстав для укладення ліцензійних договорів та виникнення зобов`язань щодо плати за використання торгової марки.

Отже спірним є питання, чи відповідають оплати за господарським операціями, здійсненими Корпорацією «АРТЕРІУМ» на підставі ліцензійних договорів на використання знаків для товарів і послуг №001 від 01.10.2008, №005 від 30.09.2009, №009 від 19.10.2009 (з додатками та доповненнями) критерію роялті.

Відповідно до пп. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, а саме на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інші аудіовізуальні твори, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Тобто, під роялті податкове законодавство розуміє платіж, отриманий в якості винагороди не лише за використанням об`єкта інтелектуальної власності, а й за отримання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності.

При цьому, не вважаються роялті платежі, отримані, в тому числі:

як винагорода за використання комп`ютерної програми, якщо умови використання обмежені функціональним призначенням такої програми та її відтворення обмежене кількістю копій, необхідних для такого використання (використання "кінцевим споживачем");

за придбання примірників (копій, екземплярів) об`єктів інтелектуальної власності, у тому числі в електронній формі, для використання за своїм функціональним призначенням для кінцевого споживання або для перепродажу такого примірника (копії, екземпляра);

за придбання речей (у тому числі носіїв інформації), в яких втілені або на яких містяться об`єкти права інтелектуальної власності, визначені в абзаці першому цього підпункту, у користування, володіння та/або розпорядження особи;

за передачу прав на об`єкти права інтелектуальної власності, якщо умови передачі прав на об`єкт права інтелектуальної власності надають право особі, яка отримує такі права, продати або здійснити відчуження в інший спосіб права інтелектуальної власності або оприлюднити (розголосити) секретні креслення, моделі, формули, процеси, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау), крім випадків, коли таке оприлюднення (розголошення) є обов`язковим згідно із законодавством України;

за передачу права на розповсюдження примірників програмної продукції без права на їх відтворення або якщо їх відтворення обмежено використанням кінцевим споживачем.

Відповідно до ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається Податковим кодексом України та іншим законом.

Згідно ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать, зокрема, комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

Статтею 492 Цивільного кодексу України передбачено, що торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до п.2 та п.4 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом.

Згідно ч. 6 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстрований знак не поширюється на використання знака для товару, введеного під цим знаком в цивільний оборот власником свідоцтва чи за його згодою, за умови, що власник свідоцтва не має вагомих підстав забороняти таке використання у зв`язку з подальшим продажем товару, зокрема у разі зміни або погіршення стану товару після введення його в цивільний оборот.

Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» якщо примірники правомірно опублікованого твору законним чином введені у цивільний обіг шляхом їх першого продажу в Україні, то допускається їх повторне введення в обіг шляхом продажу, дарування тощо без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право) і без виплати авторської винагороди.

Згідно з положеннями ст. 426, 427 Цивільного кодексу України особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом та іншим законом України.

Згідно з ч. 1 ст. 492 Цивільного Кодексу України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншим особам. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до ст. 495 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

право на використання торговельної марки;

виключне право дозволяти використання торговельної марки;

виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1107 Цивільного кодексу України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі договорів, зокрема, ліцензійного договору.

Приписи ст. 1109 Цивільного кодексу України визначають, що за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Виходячи з умов долучених до матеріалів справи ліцензійних договорів на використання знаків для товарів і послуг, укладених між Корпорацією «АРТЕРІУМ» та ТОВ «Артеріум ЛТД», ТОВ «Артеріум ЛТД» як власник товарних знаків надав Корпорації «Артеріум» право використовувати належний йому знак «Артеріум», «Артериум», «Arterium».

Умовами укладених ліцензійних договорів передбачено надання права на використання об`єктів права інтелектуальної власності, а саме знаків для товарів та послуг за винагороду:

нанесення його на продукцію, що виробляється Ліцензіатом, упаковку, в якій міститься така продукція, вивіску, пов`язану з нею, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до продукції предмет, зберігання такої продукції із зазначеним нанесенням знаку з метою пропонування її для продажу;

застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах;

іншими способами, що не суперечать законодавству України та законодавствам інших територій у кожному конкретному випадку.

Згідно пп. 3.2 п.3 Договорів виплата винагороди (роялті) здійснюється Ліцензіатом в останній день поточного місяця згідно Акту на використання знаків для товарів та послуг.

Згідно наданих до перевірки ліцензійних договорів, Ліцензіар надає Ліцензіатові за винагороду, яку виплачує Ліцензіат, невиключну ліцензію на використання товарних знаків для товарів і послуг.

Угодами 2-А від 02.09.2013 та №4 від 03.04.2017 про внесення змін до Ліцензійного договору № 001 від 01.10.2008 передбачено вартість договору та порядок розрахунків.

Відповідно до пп. 3.3 п. 3 Угоди № 2-А від 02.09.2013 за умови досягнення Ліцензіатом рівня чистого доходу (виручки) від реалізації (продажу) лікарських засобів (продукції, товарів), що виробляються із використанням Товарного знаку, у розмірі 1 000 000 000,00 (один мільярд) грн. за календарний (звітний) рік та одночасного отримання чистого прибутку за цей самий період у розмірі 10 000 000,00 (десять мільйонів) грн., за такий календарний (звітний) рік, підлягає нарахуванню та сплаті у наступному році, як відсоток від рівня чистого доходу (виручки) від реалізації (продажу) лікарських засобів (продукції, товарів), що вироблені із використанням Товарного знаку.

ТОВ «Артеріум ЛТД» протягом перевіряємого періоду виписано на адресу Корпорації «Артеріум» Акти про використання Товарного знаку на загальну суму 151 414 335,4 грн. без ПДВ.

В наданих до перевірки Актах про використання Товарного знаку зазначено, що розрахунок за використання Товарного знаку здійснюється від реалізації (продажу) лікарських засобів, що виробляються із використанням Товарного знаку (п.1 Актів про використання Товарного знаку).

Однак, за приписами пп. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України не вважається роялті платіж здійснений за придбання речей (у тому числі носіїв інформації), в яких втілені або на яких містяться об`єкти права інтелектуальної власності, визначені в абзаці першому цього підпункту, у користування, володіння та/або розпорядження особи.

Аналіз наданих Корпорацією «Артеріум» первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ «Артеріум ЛТД» дає підстави стверджувати, що акти про використання товарного знаку містять інформацію виключно з використанням його при реалізації (продажу) лікарських засобів (продукції, товарів), що виробляються із використанням товарного знаку.

У позові позивач стверджує, що ТОВ «Артеріум ЛТД» як власник торгової марки «Артеріум», не вводить та не вводило у цивільний оборот товар з використанням ТМ «Артеріум», не є виробником товарів з позначеним знаком та не є продавцем товарів з позначеним знаком, а тому умови використання даної торгової марки корпорацією відповідають нормам чинного законодавства.

Але товари із торговими марками «АРТЕРІУМ», «АРТЕРИУМ» та «ARTERIUM» були введенні в цивільний оборот за згодою власника свідоцтва з моменту продажу цих товарів виробником.

В розумінні вищенаведених норм пп. 14.1.225 ПКУ, ч. 6 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», ч. 7 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» після введення товару на ринок, використання торгової марки на цьому товарі є некомерційним, наявність Торгової марки на упаковці товару само по собі не зумовлює виникнення у покупця товару вигід щодо використання власне Торгової марки, вартість якої вже є складовою вартості товару. Введення товару на ринок не зумовлює виникнення у власника прав на торгову марку вимагати плати за користування товарною маркою, що у сукупності, відповідно, вказує на відсутність як підстав для укладення ліцензійних договорів та виникнення зобов`язань щодо плати за використання торгової марки.

Отже, після введення за згодою власника торгової марки товару під відповідним знаком для товарів і послуг у цивільний обіг не може бути обмежений або заборонений наступний перепродаж цього товару.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципах превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

З матеріалів справи встановлено, що Корпорація «Артеріум» веде бухгалтерський облік з 01.10.2016 по 31.12.2018 за ПСБО та з 01.01.2019 за МСФЗ.

Відповідно до п. 15 розділу М(С)БО №1 фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою).

Згідно п. 4.49 Концептуальної основи фінансової звітності по МСФЗ, витрати визнаються у звіті про прибутки та збитки, коли виникає зменшення майбутніх економічних вигід, пов`язаних зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язання, які можна достовірно виміряти. Це фактично означає, що визнання витрат відбувається одночасно з визнанням збільшення зобов`язань або зменшення активів.

Відповідно до п. 4.50 Концептуальної основи фінансової звітності по МСФЗ витрати визнаються у звіті про прибутки та збитки на основі безпосереднього зв`язку між понесеними витратами та заробленим доходом від конкретних статей.

Застосування концепції відповідності в межах цієї Концептуальної основи не дозволяє визнання статей у балансі, які не відповідають визначенню активів чи зобов`язань, оскільки:

актив визнається в балансі, коли є ймовірність надходження майбутніх економічних вигід до суб`єкта господарювання і актив має собівартість, яку можна достовірно виміряти;

зобов`язання визнається в балансі, коли ймовірно, що в результаті погашення існуючого зобов`язання відбудеться вибуття ресурсів, які втілюють економічні вигоди, і суму, за якою буде погашено зобов`язання, можна достовірно виміряти;

визнання доходу відбувається одночасно з визнанням збільшення активів або зменшення зобов`язань.

Згідно МСФЗ Витрати - зменшення економічної вигоди в звітному періоді в формі вибуття чи використання зобов`язань, які призведуть до зменшення власного капіталу і не пов`язанні з його розподілом між засновниками.

Відповідно до п. 6 ПСБО (16) витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Враховуючи вищевикладене, та те, що ТОВ «Артеріум ЛТД» є засновником Корпорації «Артеріум», виплати грошових коштів на його адресу не можуть вважатись витратами в розумінні ПСБО та МСФЗ.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1,2 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на це, оскаржувані податкові повідомлення-рішення скасуванню не підлягають.

Питання розподілу судових витрат, відповідно до норм ст. 139 КАС України, судом не вирішується з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 72-77,241-246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Корпорації "Артеріум" (вул. Саксаганського, 139, Київ 32, 01032, ) до Офісу великих платників податків ДПС (вул. Дегтярівська 11 г, Київ 119, 04119, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська