Справа № 120/8163/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 вересня 2021 р. Справа № 120/8163/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Карпінської Т.В.

представника позивача: Жукова В.П.

представника відповідача: Черпітяк О..В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області як відокремленого структурного підрозділу ДПС України (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21000)

про: визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-312199-50 від 05.05.2021 року у сумі 21 969 грн. 20 коп. та зобов`язання відповідача зняти з 27.11.2017 року позивача з обліку як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичну особу-підприємця.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що починаючи з 2002 року він будь-якої підприємницької діяльності не здійснював, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань останній як фізична особа-підприємець не зареєстрований. Крім того, з 27.11.2017 року позивач працює на посаді начальника відділу спецавтотранспорту КП «Аеропорт Вінниця». Це й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 26.07.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 18.08.2021 року.

05.08.2021 року за вх. № 47526/21 позивачем подано клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату.

13.08.2021 року за вх. № 43681/21 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами та обставинами, викладеними у позовній заяві. По суті спірних правовідносин повідомив, що згідно реєстраційних та облікових даних позивачем здійснюється діяльність як фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування з 12.12.2000 року. Як платник єдиного внеску на обліку перебуває з 14.03.2001 року. Станом на 05.08.2021 року перебуває в 0 стані - платник податків за основним місцем обліку, відомості щодо припинення підприємницької діяльності відсутні. На підставі вищезазначеного та згідно даних ІКП 71040000 позивачеві нараховано єдиний внесок:

8 448 грн. 00 коп. - за 2017 рік, термін сплати 09.02.2018 року;

2 457 грн. 18 коп. - за І квартал 2018 року, термін сплати 19.04.2018 року;

2 457 грн. 18 коп. - за ІІ квартал 2018 року, термін сплати 19.07.2018 року;

2 457 грн. 18 коп. - за ІІІ квартал 2018 року, термін сплати 19.10.2018 року;

2 457 грн. 18 коп. - за ІV квартал 2018 року, термін сплати 21.01.2019 року;

2 754 грн. 18 коп. - за І квартал 2019 року, термін сплати 19.04.2019 року;

2 754 грн. 18 коп. - за ІІ квартал 2019 року, термін сплати 19.07.2019 року;

2 754 грн. 18 коп. - за ІІІ квартал 2019 року, термін сплати 21.10.2019 року;

2 754 грн. 18 коп. - за ІV квартал 2019 року, термін сплати 20.01.2020 року;

2 078 грн. 12 коп. - за І квартал 2020 року, термін сплати 21.04.2020 року;

1 039 грн. 06 коп. - за ІІ квартал 2020 року, термін сплати 20.07.2020 року;

3 178 грн. 12 коп. - за ІІІ квартал 2020 року, термін сплати 19.10.2020 року;

2 200 грн. 00 коп. - за IV квартал 2020 року, термін сплати 19.01.2021 року.

Позивачем було здійснено сплату єдиного внеску у сумі 7 534 грн. 32 коп. у 2019 році та у сумі 8 258 грн. 22 коп. у 2020 році. Таким чином, станом на 12.08.2021 року борг по ІКП 71040000 становить 21 969 грн. 20 коп. за період з 01.10.2018 року по 30.11.2020 року. У зв`язку з цим відповідно до ІС «Податковий блок» в підсистемі «облік платежів» в режимі «вимоги про сплату боргу (ЄСВ)» сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) на вказану вище суму заборгованості.

13.08.2021 року за вх. № 49801 відповідачем подано клопотання про заміну відповідача правонаступником відповідно. Останнє обґрунтовано тим, що станом на 23.02.2021 року повноваження Головного управління ДПС у Вінницькій області передані Головному управління ДПС у Вінницькій області як територіальному органу, утвореному на правах відокремленого підрозділу ДПС.

18.08.2021 року за вх. № 50892 відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Судове засідання відкладено на 07.09.2021 року.

31.08.2021 року за вх. № 53930/21 позивачем подано відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві.

02.09.2021 року за вх. № 54547/21 відповідачем подані заперечення на адміністративний позов, в яких останній не погоджується з розміром витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні 07.09.2021 року представники сторін надали пояснення по суті спірних правовідносин. Представник відповідача підтримав клопотання про заміну відповідача правонаступником. Представник позивача не заперечував проти задоволення даного клопотання. Ухвалою від 07.09.2021 року вказане клопотання задоволено та замінено Головне управління ДПС у Вінницькій області на Головне управління ДПС у Вінницькій області як відокремлений структурний підрозділ ДПС України. Судове засідання відкладено на 22.09.2021 року.

22.09.2021 року за вх. № 59900 відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Цього ж дня за вх. № 59932 позивачем долучено до матеріалів справи відповідь Виконавчого комітету Вінницької міської ради на адвокатський запит.

У судовому засіданні 22.09.2021 року представниками сторін надано пояснення стосовно долучених доказів, судом розпочато дослідження доказів. Судове засідання відкладено на 29.09.2021 року.

У судовому засіданні 29.09.2021 року закінчено дослідження доказів, сторони надали додаткові пояснення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з інформації, яка міститься в інформаційній системі АІС "Податковий блок", 12.12.2000 року позивач зареєстрований реєстраційною палатою Вінницької міської ради як фізична особа-підприємець, про що зроблено запис № 0070432, з 15.12.2000 року позивач взятий на облік у Державній податковій інспекції м. Вінниці, як платник податків, а з 14.03.2001 року за № /02324 як платник єдиного податку.

05.05.2021 року відповідачем винесено відносно позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-312199-50 від 05.05.2021 року у сумі 21 969 грн. 20 коп..

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Ст. 2 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

П. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, абз. 3 ч. 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз. 1 п. 2 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Ст. 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

У свою чергу, відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань») фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (абз. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Системний аналіз наведених норм доводить, що реєстрація особи як фізичної особи-підприємця породжує її обов`язок сплачувати податки, збори у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності у строки, встановлені чинним законодавством. Разом з тим цей обов`язок кореспондує й відповідачу, а саме: у випадку не своєчасного нарахування та/або сплати платником сум єдиного внеску, він обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 12.12.2000 року зареєстрований реєстраційною палатою Вінницької міської ради як фізична особа-підприємець, 15.12.2000 року взятий на облік у Державній податковій інспекції м. Вінниці, як платник податків, а з 14.03.2001 року як платник єдиного податку.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за запитом здійсненим по реєстраційному номеру облікової картки платника податків позивача (РНОКПП: НОМЕР_1 ), станом на 29.09.2021, у вказаному реєстрі записів за вказаним параметром не знайдено.

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит від 20.07.2021 року за № 91, станом на 20.07.2021 року відповідно до критеріїв пошуку: прізвище, ім`я та по-батькові фізичної особи-підприємця ( ОСОБА_1 ) в Єдиному державному реєстрі записів не знайдено.

Під час судового розгляду справи судом встановлено , що спірна вимога винесена за період 4 квартал 2018 року по 4 квартал 2020 року включно.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів на підтвердження того, що позивач у період нарахованої суми боргу з 2018-2020 роки був зареєстрований у якості фізичної особи- підприємця.

Суд не приймає до уваги наданий відповідачем витяг з АІС "Податковий блок" та лист ГУ ПФУ у Вінницькій області з огляду на відсутність відповідних записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, регулюються ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», який набрав чинності 01.07.2004 року.

Із введенням в дію цього Закону було створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно ч. 1 ст. 17 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Відповідно до п. 1, 2, 3, 7, 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання" № 2390-VI від 01.07.2010 року (далі - Закон № 2390-VI в редакції станом на 01.07.2010 року) цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування.

Процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців.

Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру. За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру.

Після закінчення, передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Доказів подання позивачем державному реєстратору, у встановлений п. 2 розділу ІІ Закону № 2390-VI строк, реєстраційної картки для включення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про його державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання такого свідоцтва, відповідачем суду не надано.

Також, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи нового зразка.

Аналізуючи зазначені норми Закону № 2390-VI суд зазначає, що у разі якби позивач не припинив свою підприємницьку діяльність, то Єдиний державний реєстр містив відомості про такого суб`єкта підприємницької діяльності з відміткою, що свідоцтво про державну реєстрацію позивача як фізичної особи - підприємця "вважається недійсним", так як позивач отримав свідоцтво про державну реєстрацію до 01.07.2004 року і йому видано свідоцтво нового зразка.

Водночас, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань слідує, записи щодо реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця відсутні.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата (ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Ч. 2 ст. 11 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді, зокрема, безоплатного доступу через портал електронних сервісів.

Згідно інформації з сайту https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch (Безкоштовний пошук відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), який здійснюється відповідно до ст. 11 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», інформації щодо реєстрації позивача як ФОП не знайдено.

Крім того, суд враховує, що у спірний період, за який прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивач був офіційно працевлаштований в КП «Аеропорт Вінниця» та за нього сплачувався роботодавцем єдиний соціальний внесок, що підтверджується копією трудової книжки позивача та довідками КП «Аеропорт Вінниця» від 15.07.2021 року № 277, від 20.08.2021 року № 357.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця позивача, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску.

Що стосується вимоги позивача про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-312199-50 від 05.05.2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-312199-50 від 05.05.2021 року, відповідно позовна вимога щодо її скасування також підлягає задоволенню, як похідна.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача зняти з 27.11.2017 року позивача з обліку як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичну особу-підприємця, суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Окрім того, приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала би необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 року у справі № 816/2042/16, у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигід та податкових зобов`язань платника податків.

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача зняти з 27.11.2017 року позивача з обліку як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичну особу-підприємця, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказане рішення не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскарженого рішення, яке було предметом оскарження у межах цієї справи.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 1 816 грн. 00 коп..

Водночас позивачем у позовній заяві заявлено, що його витрати на правову допомогу складаються становлять 5 000 грн. 00 коп..

На підтвердження вказаних витрат позивач надав суду договір про надання правничої допомоги від 20.07.2021 року, ордер серії ВН № 160767 від 20.02.2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000251, акт приймання-передачі наданих правничих послуг відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 20.07.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 20.07.2021 року на сумі 5 000 грн. 00 коп..

При вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу у цій справі, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Ч. 3 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, змістовний аналіз зазначених вище норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду надаються договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших понесених стороною витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Такі документи повинні бути оформлені у визначеному законом порядку та відповідати критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим…Суд повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

На переконання суду, стороною позивача надано належні та допустимі докази, що підтверджують реальність понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, а також надання тих послуг, з яких складаються понесені витрати.

Крім того, суд також зважає на те, що відповідачем не надано жодних заперечень чи міркувань щодо правомірності розподілу витрат на правничу допомогу у цій справі

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для присудження позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» та ст. 2, 9, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області як відокремленого структурного підрозділу ДПС України про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-312199-50 від 05.05.2021 року у сумі 21 969 грн. 20 коп..

Зобов`язання Головне управління ДПС у Вінницькій області як відокремленого структурного підрозділу ДПС України зняти з 27.11.2017 року ОСОБА_1 з обліку як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичну особу-підприємця.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Вінницькій області як відокремленого структурного підрозділу ДПС України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 816 грн. 00 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 5 000 грн. 00 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Вінницькій області як відокремлений структурний підрозділ ДПС України (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21000)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 04.10.2021 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна