Справа № 580/4877/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4877/20 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И В :

Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив: стягнути з відповідача кошти у сумі 63 779 грн. 93 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 03.08.2020 відповідача було звільнено зі служби в поліції згідно з п.7 частини першої статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням, а за умовами укладеного договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України вона зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 травня 2021 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету внутрішніх справ (вул. Городоцька, 26, м. Львів, 79007, ) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в сумі 63 779 (шістдесят три тисячі сімсот сімдесят дев`ять) гривень 93 копійки.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку зі звільнення позивача зі служби, тому слід залишити також позов без розгляду, з огляду на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду.

На думку апелянта, Головне управління Національної поліції України у Черкаській області не є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, відтак Львівський державний університет внутрішніх справ не є вищим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання.

Крім того, за поясненнями відповідача, відсутні підстави для стягнення витрат на речове забезпечення в сумі 8 069 грн. 86 коп., оскільки формений одяг поліцейського, що складається з предметів, які видаються в тимчасове користування для виконання службових завдань, тренувань, навчань, занять, тощо передається поліцейським безоплатно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі є безпідставними, так як не зважаючи на процедуру ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ у Черкаській області, оскільки грошові зобов`язання згідно договору, укладеного між ОСОБА_1 та Львівським державним університетом внутрішніх справ.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від 10.08.2015 №533 ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання.

Того ж дня, між Львівським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України у Черкаській області та відповідачем був укладений договір №4 від 10.08.2015 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до п.п.2.3.5 умов вказаного договору відповідач після закінчення навчання зобов`язується прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначена Замовником і відпрацювати не менше трьох років.

Пунктом 2.3.6 укладеного тристороннього договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України №4 від 10.08.2015 передбачено, що в разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ України по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.2 договору №4 від 10.08.2015 підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчального закладу.

У подальшому, Наказом ГУНП України в Черкаській області від 03.08.2020 №202 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за п. 7 частини першої ст.77 (за власним бажанням) до закінчення трирічного терміну.

Так, згідно з довідкою - розрахунком № 69 від 05.07.2019 сума фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у Львівському державному університеті внутрішніх справ відповідача з 10.08.2015 по 05.07.2019 становить 63 779 грн. 93 коп.

Вартість понесених витрат підтверджується довідкою від 05.11.2019 про понесені витрати на грошове забезпечення у сумі 13669,83 грн; доповідною запискою про вартість медичного забезпечення курсантів 4 курсу факультету №1 ІПФПНП 2015-2019 років у сумі 456 грн; розрахунком затрат на харчування за 2015-2019 роки у сумі 24098,24 грн; довідкою-розрахунком №4 вартості речового майна на утримання курсанта факультету №1 випуску 2019 року за період навчання з серпня 2015 по липень 2019 у сумі 8069,86 грн; розрахунком вартості комунальних послуг згідно фактичних витрат на 1 курсанта з 10.09.2015 по 05.07.2019 у сумі 17486 грн., які видані позивачем.

У свою чергу, Львівський державний університет внутрішніх справ надіслав відповідачу претензію, у якій просив сплатити заборгованість у розмірі 63 779 грн. 93 коп. У разі відсутності коштів для одноразової сплати запропонував підписати проект договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року. Однак відповіді на претензію позивачу не надходило.

У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку заборгованість у повному обсязі не відшкодувала, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наказом ГУНП України в Черкаській області від 03.08.2020 № 202 о/с відповідача звільнено з публічної служби відповідно до п. 7 частини першої ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) та до закінчення встановленого трирічного терміну перебування на службі, тому відповідно до частини четвертої ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в сумі 63 779 (шістдесят три тисячі сімсот сімдесят дев`ять) гривень 93 копійки.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом статті 9 Закону України «Про міліцію» (чинного на час укладення договору про підготовку фахівця у вищому начальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (Львівський державний університет внутрішніх справ), на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

У подальшому, 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію».

Так, відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тобто, вказані норми зобов`язують особу, яка навчалася за державним замовленням у вищому навчальному закладі МВС України, у разі її звільнення зі служби за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у такому закладі.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як спори пов`язані з проходженням публічної служби.

Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 та від 16 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.001198.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час навчання у Львівському державному університеті внутрішніх справ, перебувала на публічній службі, втім була звільнена через небажання продовжувати службу в поліції.

Відтак, до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину п`яту статті 122 КАС України, якою встановлюється місячний строк звернення до суду громадян для захисту порушених прав із приводу прийняття на публічну службу, її проходження і звільнення з неї.

Згідно пункту 5 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.

Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою 22 жовтня 2020 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

При цьому, Львівським державним університетом внутрішніх справ до суду першої інстанції було подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, вмотиване тим, що після дізнання про факт звільнення позивача з органів поліції (26.08.2020 згідно листа Головного управління Національної поліції у Черкаській області від 20.08.2020), він надіслав відповідачу претензію від 04.09.2020, яка направлена відповідачу 09.09.2020.

Так, за змістом претензії вбачається прохання у місячний термін з моменту отримання претензії сплатити заборгованість витрачену на утримання ОСОБА_1 в університеті у розмірі 63779,93 грн., а також у разі неможливості сплатити одноразово вказану суму звернутись до університету з метою укладення угоди для розстрочення платежу.

З огляду на вказане, останній звернувся з відповідним позовом до суду, однак ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №580/4491/20 позовну заяву Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів, - повернуто позивачеві разом із усіма доданими до неї матеріалами без розгляду.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява направлена до суду 06.10.2020, тобто до сплину строку вказаному у листі претензії, крім того, будь-якого доказу щодо не отримання ОСОБА_1 вказаної претензії чи відмови у її отриманні суду не надано.

За правилами частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на застосування позивачем досудового порядку вирішення спору, та факт отримання у жовтні 2020 року позивачем ухвали від 15.10.2020 у справі №580/4491/20, колегія суддів приходить до висновку про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Як наслідок, доводи апелянта щодо необхідності залишення даних позовних вимог без розгляду не знайшли свого підтвердження.

Щодо вирішення даної справи по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» № 730 від 16.09.2015 реформовано органи внутрішніх справ в органи поліції.

Згідно з нормами статті 72 Закону України «Про Національну поліцію», професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно- службової діяльності.

Вказане спростовує посилання апелянта щодо припинення зобов`язань у Головного управління МВС України в Черкаській області згідно умов договору №4 від 10.08.2015 як такого, що знаходиться у стані ліквідації.

У даному випадку дослідження правової форми діяльності закладу, у якому проходив підготовку відповідач, не є визначальним для вирішення даного спору, оскільки як встановлено колегією суддів, між позивачем та відповідачем та закладом під час служби відповідача в поліції, було укладено договір на навчання за кошти поліції, в якому сторони погодили предмет договору, права та обов`язки, положення якого у встановленому порядку не оскаржувались, зобов`язання з боку позивача були виконані.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що укладений відповідачем з позивачем контракт є чинним, доказів визнання чи його розірвання у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

Як передбачено приписами частини першої ст. 73 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські, які вперше прийняті на службу в поліції, з метою набуття спеціальних навичок, необхідних для виконання повноважень поліції, зобов`язані пройти первинну професійну підготовку за відповідними навчальними програмами (планами), затвердженими Міністерством внутрішніх справ України.

Як вже зазначалось, у відповідності до частини четвертої ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі п.п. 2, 4 частини першої ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі п.п. 2, 4 частини першої ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач проходила навчання у Львівському державному університеті внутрішніх справ від 10.08.2015 №533 на денній формі навчання відповідно до укладеного між позивачем, Головним управлінням МВС України у Черкаській області та відповідачем договору №4 від 10.08.2015 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України та нааказом ГУНП України в Черкаській області від 03.08.2020 №202 о/с була звільнена зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 7 частини першої ст.77 (за власним бажанням) до закінчення трирічного терміну.

Так, Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261 (надалі - Порядок №261).

У силу вимог пункту 1 Порядку №261 цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно пункту 2 Порядку №261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Пунктом 8 Порядку №261 закріплено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що особа, яка звільнилась із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як свідчать матеріали справи, згідно з довідкою - розрахунком № 69 від 05.07.2019 сума фактичних витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ ОСОБА_1 з 10.08.2015 по 05.07.2019 становить 63 779 грн. 93 коп.

Вартість понесених витрат підтверджується довідкою від 05.11.2019 про понесені витрати на грошове забезпечення у сумі 13669,83 грн; доповідною запискою про вартість медичного забезпечення курсантів 4 курсу факультету №1 ІПФПНП 2015-2019 років у сумі 456 грн; розрахунком затрат на харчування за 2015-2019 роки у сумі 24098,24 грн; довідкою-розрахунком №4 вартості речового майна на утримання курсанта факультету №1 випуску 2019 року за період навчання з серпня 2015 року по липень 2019 року у сумі 8069,86 грн; розрахунком вартості комунальних послуг згідно фактичних витрат на 1 курсанта з 10.09.2015 по 05.07.2019 у сумі 17486 грн., які видані позивачем.

Посилання апелянта на те, що позивач не поніс витрати на оплату комунальних послуг у сумі 17 486 грн., оскільки відповідач під час навчання у Львівському державному університеті внутрішніх справ проживала у гуртожитку Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну, та щомісячно вносила плату за проживання в приміщенні гуртожитку та використані комунальні послуг, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.

Так, відповідно до умов договору №4 від 10.08.2015 обов`язок забезпечити ОСОБА_1 житлом договором №4 від 10.08.2015 не передбачений.

При цьому, пунктом 3 Порядку №261 закріплено, що розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Отже, витрати на комунальні послуги та спожиті енергоносії розраховуються за час фактичного проходження навчання і не залежать від того, чи проживав курсант у гуртожитку чи ні.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення витрат на речове забезпечення в сумі 8069 грн. 86 коп. колегія суддів також не приймає до уваги, зважаючи на наступне.

Так, Порядок забезпечення поліцейських одностроєм (у мирний час) затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.09.2017 №772 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24 грудня 2019 року №1100) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.02.2020 №175/34458 (далі - Порядок №772).

Згідно з пунктом 3 Порядку №772 одностроєм згідно із цим Порядком забезпечуються поліцейські, які, зокрема, здобувають освіту на денній формі навчання за державним замовленням у закладах вищої освіти.

Пунктом 1 розділу V «Забезпечення предметами однострою особистого користування» Порядку №772 закріплено, що предмети однострою особистого користування передаються поліцейським безоплатно.

Пунктом 10 розділу V «Забезпечення предметами однострою особистого користування» Порядку №772 передбачено відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, з урахуванням термінів його експлуатації та у випадку втрати, пошкодження та/або звільнення поліцейського зі служби з таких підстав: у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; за власним бажанням; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави; через службову невідповідність.

При цьому, відшкодування вартості предметів однострою закріплено також і Порядком № 261.

Враховуючи те, що наказом ГУНП України в Черкаській області від 03.08.2020 №202 о/с відповідача звільнено з публічної служби відповідно до п. 7 частини першої ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) та до закінчення встановленого трирічного терміну перебування на службі, тому відповідно до частини четвертої ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» відповідач має відшкодувати такі витрати.

Оскільки відповідачем не було у добровільному порядку відшкодовані спірні витрати, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук