Справа № 520/11369/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

29 вересня 2021 року справа № 520/11369/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку ст.383 КАС України за процедурою письмового провадження заяву ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, позивач, Прокурор у відставці) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Управління) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2021р. у справі №520/11369/2020 було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Відділу з питань перерахунків пенсій №19 від 20.03.2020р. №12; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020 року в порядку та умовах, визначених ч.20 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII та Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)2019 на підставі довідки прокуратури Донецької області №18-85-438 від 12.03.2020р.

ГУ ПФУ в Харківській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2021р. у справі №520/11369/2020 було вчинено управлінське волевиявлення з приводу перерахунку пенсії заявника, унаслідок якого був застосований показник умовного розміру пенсії у 60% заробітної плати діючого прокурора (замість раніше існуючого показника 90% заробітку) та запроваджено обмеження у виплаті пенсії у розмірі 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб.

Стверджуючи про невідповідність закону означеного управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації, позивач у порядку ст.383 КАС України подав процесуальний документ, де сформулював вимоги: 1) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відділу перерахунку пенсій №1, ухвалене на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 у справі №520/11369/2020, про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , в частині застосування для такого перерахунку загального проценту розрахунку пенсії від заробітку у розмірі 60% та обмеження граничним розміром у 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відділ перерахунку пенсій №1 змінити рішення №10 від 20.08.2021, яке прийнято на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 у справі №520/11369/2020, застосувавши для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» та загальний процент розрахунку пенсії від заробітку у розмірі 90% без обмежень граничним розміром.

Вирішуючи по суті подану у порядку ст.383 КАС України заяву позивача, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У межах справи №520/11369/2020 позивачем були заявлені вимоги про: 1) визнання протиправними дій та рішення №12 від 20.03.2020 відділу з питань перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугою років на підставі довідки прокуратури Донецької області від 12.03.2020 № 18-85-438; 2) зобов`язання відділу з питань перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.01.2020 р. та виплату її відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на час призначення пенсії - 2009 рік) у розмірі 90 відсотків від місячного заробітку, вказаного у довідці прокуратури Донецької області № 18-85-438 від 12.03.2020 року, без обмеження граничного розміру пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.

За епізодом виплати пенсії без обмеження граничного розміру та за епізодом перерахунку пенсії у розмірі 90% заробітку діючого прокурора рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2021р. у справі №520/11369/2020 у позові було відмовлено.

З огляду на приписи ч.1 ст.383 КАС України прийняття судом рішення про відмову у позові зумовлює відсутність підстав для здійснення подальшого судового контролю (у тому числі і у порядку ст.383 КАС України) через відсутність прав, підтверджених судовим актом.

До того ж на виконання приписів ч.5 ст.242 КАС України суд зважає, що у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 24.09.2021р. у справі №620/5437/20: 1) до відносин із визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону; 2) оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами. Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402- у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII; 3) перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру відсоткового значення, визначеного частиною третьої статті 141 Закону 2453-VI від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів та суддів, які вийшли у відставку за Законом №1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, що не відповідає базовому принципу єдності статусу суддів, який означає однаковий підхід до встановлення рівня матеріального забезпечення судді.

Харківський окружний адміністративний суд вважає, що означений правовий висновок Верховного Суду є цілком застосовним і до відносин з приводу пенсійного забезпечення прокурорів у відставці, позаяк системно проаналізувавши як приписи загальних актів права з питання визначення розміру призначеної пенсії (а саме: Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), так і спеціальних актів права (до яких належать Закон України "Про державну службу", Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування", Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", також інших актів законодавства з питань визначення розміру пенсії), суд доходить висновку, що в усіх без виключення випадках законодавцем застосовується стала та незмінна юридична конструкція, котра полягає у первісному обчисленні базового розрахункового показника майбутньої пенсії грошового виразу загальної суми коштів як плати за виконану роботу.

До цього показника включаються чітко визначені законом складові, котрі у свою чергу можуть обраховуватись у відсотковому значенні, тобто у процентах від іншого показника.

Але при цьому, юридичне значення має не такий відсоток, а виключно остаточно розрахована сума складової оплати праці. До розрахованого базового показника застосовується передбачений законом умовний арифметичний розмір пенсії у відсотковому відношенні до загальної величини оплати праці за певний період трудової діяльності.

Суд вважає, що саме означений показник - умовний арифметичний розмір пенсії і є тією сталою незмінною величиною, на котру прямо поширюється дія приписів ст.22 Конституції України і який не може зазнавати зменшення навіть у разі запровадження нового законодавства. За допомогою умовного арифметичного розміру пенсії розраховується і абсолютний арифметичний розмір пенсії, який складає певну грошову суму.

Таким чином, у подальших процедурах перерахунку розміру вже призначеної пенсії владний суб`єкт не може зачіпати саме умовного арифметичного розміру пенсії.

Виключенням із даного випадку є істотна (на рівні докорінної) зміна умов пенсійного забезпечення чи істотна (на рівні докорінної) зміна умов оплати праці діючих публічних службовців.

У такому разі відсоток заробітку (винагороди за працю/службу, заробітної плати, грошового забезпечення тощо) як компонент алгоритму/механізму обчислення розміру раніше вже призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням винагороди діючим публічним службовцям повинен використовуватись органом публічної адміністрації з положень діючої/чинної на момент перерахунку пенсії норми закону.

Суд зазначає, що до 15.07.2015р. умови проходження публічної служби в органах прокуратури України регламентувались нормами Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-XII.

З 15.07.2015р. ці правовідносини почали унормовуватись приписами Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII (далі за текстом Закон України №1697-VII), а з 25.09.2019р. додатково ще й і приписами Закону України від 19.09.2019р. №113-IX.

Пунктом 6 розділу ІІ Закону України від 19.09.2019р. №113-IX чітко передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

З подією набрання чинності нормами Закону України від 19.09.2019р. №113-IX істотно змінились як умови проходження публічної служби прокурором, так і умови оплати праці прокурора.

Виходячи із принципу єдності статусу прокурорів та прокурорів у відставці, слід дійти висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) пенсії прокурора у відставці виходячи із розміру заробітку діючого прокурора та розміру відсоткового значення пенсії одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

На виконання приписів ч.5 ст.242 КАС України суд також зважає, що у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 10.09.2021р. у справі №580/5238/20: 1) оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90, а потім 80 і згодом 60 процентів від суми місячного (чинного) заробітку, а також положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії (аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 08.06.2021р. по справі №263/15245/16-а); 2) Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. № 3668-VІ (далі - Закон № 3668-VІ); 3) на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ, зокрема, Закону України "Про прокуратуру", та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.05.2018р у справі №704/87/17, від 03.04.2018р. у справі №361/4922/17, від 15.05.2019р. у справі №554/4191/17, від 21.11.2019р. у справі №161/14321/16-а, від 10.12.2020р. у справі №580/492/19); 4) пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 1 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність). Оскільки на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що на неї не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI. Текстуальний аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії; 5) висновки щодо застосування статті 2, абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020р. у справі №580/234/19, а також Верховним Судом у постановах від 08.07.2020р. у справі №607/7115/17, від 10.09.2020р. у справі №280/5154/19, від 24.09.2020р. у справі №640/5854/19.

Звідси слідує, що правомірність владного управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації в частині обмеження розміру пенсії показником у 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб призводить до відсутності правових підстав для вирішення на користь заявника спору в частині відсоткового значення розміру пенсії, позаяк сума пенсії до виплати у будь-якому разі підлягає легітимним обмеженням.

При розв`язанні згаданого вище процесуального документу, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

З у рахуванням викладених вище міркувань судом не знайдено правових підстав для задоволення поданого у порядку ст.383 КАС України процесуального документа позивача.

На тривалість виготовлення процесуального документу вплинула обставина знаходження судді Сліденка А.В. у відпустці протягом 10 робочих днів.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-9, 166, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Заяву позивача від 03.09.2021р., подану у порядку ст. 383 КАС України - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України.

Суддя Сліденко А.В.