Справа № 640/19033/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Київ № 640/19033/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомНаукової виробничо-комерційної приватної фірми «Захист Рослин 2000»
до проГоловного управління ДФС у м. Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.09.2018,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Науково виробничо-комерційна приватна фірма «Захист Рослин 2000» (далі по тексту - позивач) звернулась з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.09.2018 №2 та №2.

Ухвалою суду від 26.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі направлень від 17.07.2018 №1144/26-15-14-02-03, №1145/26-15-14-02-03, №1282/26-15-42-08, №4409/26-15-14-09, від 25.07.2018 №1799/26-15-14-03-04, відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 статті 75, статті 77 ПК України, плану - графіка проведення перевірок на 2018 рік, на підставі наказу від 16.07.2018 №11225, проведено перевірку НВКПФ «Захист Рослин 2000» за результатами якої 13.08.2018 складено акт №553/26-15-14-02-03/31007472 «Про результати документальної планової виїзної перевірки податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 31.03.2018, валютного - за період з 01.07.2016 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 31.03.2018» (далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлені порушення:

п.п. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 ПК України, п. 6, п. 11 П(С)БО 16 «Витрати», п. 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», занижено податок на прибуток на загальну суму 405000грн., у тому числі за 2017 рік на суму 405000грн.;

п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статті 198 ПК України в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 612482грн., у тому числі за грудень 2016 року - 162482грн., березень 2017 року - 450000грн.

На підставі встановлених порушень відповідачем 06.09.2018 прийняті податкові повідомлення - рішення №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 405000грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 101250грн. та №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 612482грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 306241грн.

В порядку адміністративного оскарження податкові повідомлення - рішення залишені без змін.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між позивачем (Покупець) та ТОВ «Естер Маркет» () (Постачальник) укладено договір №32 від 23.03.2017 про поставку мінеральних добрив, відповідно до якого Постачальник зобов`язується передати у встановлені цим Договором строки мінеральні добрива у власність Покупця для використання у підприємницькій діяльності, а Покупець прийняти товар та оплатити його вартість за цінами та на умовах, визначених цим Договором.

На виконання умов вказаного Договору позивачу реалізовано ТМЦ (Міндобрива КАС-32 та аміачну воду) і виписані видаткові та податкові накладні: №ЕМ-0000322 від 27.03.2017 та №ЕМ-0000323 від 27.03.2017, №322 та №323 від 27.03.2017.

В Акті перевірки зазначено, що ТОВ «Естер Маркет» (код 40398775, Товариством змінено назву на ТОВ „Олісвейт"), чисельність працюючих на підприємстві - 1 особа остання звітність - декларація з ПДВ подано за лютий 2018 року.

Крім того, у Головному слідчому управлінні фінансових розслідувань ДФС перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 31.01.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням кримінального провадження встановлено, що упродовж 2015 - 2016 років учасниками організованої групи створено та придбано ряд суб`єктів підприємницької діяльності, зареєстрованих на території Київської та Дніпропетровської областей, на підставних осіб для здійснення можливості керування підприємствами, розпорядження банківськими рахунками, подання податкової звітності - та забезпечення таким чином можливості функціонування протиправних схем умисної мінімізації податкових зобов`язань.

На даний час, зазначені особи використовують реквізити наступних підприємств з ознаками фіктивності, в тому числі: ТОВ «Естер Маркет».

Від імені зазначених підприємств учасники угруповання документально оформляють неіснуючі фінансово-господарські операції, які начебто свідчать про реалізацію товарів (робіт, послуг) на адресу підприємств реально діючого сектору економіки. У подальшому учасники організованої групи передають указані завідомо підроблені документи службовим особам суб`єктів господарювання реального сектору економіки для їх відображення в бухгалтерському обліку та податковій звітності з метою незаконного зменшення податкових зобов`язань перед бюджетом.

ТОВ «Естер Маркет» відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних з початку діяльності (05.04.2016) придбавало мінеральні добрива (тільки КАС - 32) в кількості 519 тон., а також продукти харчування, будівельні суміші, меблі, автошини, комп`ютерну техніку, тощо.

ТОВ «Естер Маркет» є імпортером в 2016 році електро-технічного обладнання, взуття, скла прокатного армованого, тощо, мінеральних добрив ТОВ «Естер Маркет» не імпортувало.

Також, в Акті перевірки зазначено, що в актах попередніх перевірок встановлено:

- ДПІ у м. Черкаси ГУ ДФС у Черкаській області складено акт документальної планової виїзної перевірки від 25.01.2018 № 30/23-00-14-0107/31007472 про результати документальної планової виїзної перевірки Наукова виробничо-комерційна приватна фірма «Захист рослин 2000» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, валютного - за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, відображено реалізацію мінеральних добрив (КАС - 32 в кількості 360 тон) на адресу Наукова виробничо-комерційна приватна фірма «Захист рослин 2000» в кількості 360 тон на загальну суму 1980000 грн.;

- ДПІ у м. Черкаси ГУ ДФС у Черкаській області складено акт документальної позапланової виїзної перевірки від 06.01.2017 № 4/23-01-14-01/31007472 про результати документальної позапланової виїзної перевірки Наукова виробничо-комерційна приватна фірма „Захист рослин 2000" з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведені господарських взаємовідносин з ТОВ „Естер Маркет" за період з 01.07.2016 по 30.09.2016, відображено реалізацію мінеральних добрив (КАС - 32 в кількості 470 тон та азотно-фосфорних добрив в кількості 10,4 тони) на адресу Наукова виробничо-комерційна приватна фірма „Захист рослин 2000" в кількості 480,4 тон на загальну суму 2409080 грн.

Таким чином, на думку контролюючого органу неможливо дослідити придбання ТМЦ (мінеральних добрив) ТОВ «Естер Маркет», які в подальшому були реалізовані Наукова виробничо-комерційна приватна фірма „Захист рослин 2000", оскільки придбано було мінеральних добрив в розрізі номенклатури КАС - 32 в кількості 519 тон., але реалізовано КАС-32 в кількості 1030 тон, азотно-фосфорних добрив - 10,4 тон, аміачної води - 300 тон. Тобто відсутня інформація про придбання мінеральних добрив: КАС-32 в кількості 511 тон, азотно-фосфорних добрив в кількості 10,4 тон та аміачної води в кількості 300 тон.

Крім того, судом встановлено, що Наукова виробничо-комерційна приватна фірма „Захист рослин 2000" мало фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ „Зелений Материк" на підставі договору про надання послуг приймання, перекачування та зберігання добрив від 10.06.2015 № 1006/15, згідно з яким Замовник замовляє та зобов`язується оплатити послуги, а Виконавець надає послуги зберігання, приймання, перекачування мінеральних добрив.

Під наданням послуг зберігання, приймання, перекачування мінеральних добрив слід розуміти приймання та зберігання залізничного транспорту на колії до моменту перекачування, перекачування добрив з залізничної (авто) цистерни у ємкості для зберігання, відповідальне зберігання добрив та завантаження їх на автомобільний (залізничний) транспорт, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 10. Замовник зобов`язується організувати доставку вантажів та оформити документи на приймання вантажів Виконавцем. За дорученням Замовника Виконавець може організувати доставку вантажів та оформити документи на приймання вантажів власними силами.

Вартість послуг визначається з розрахунку: послуги по прийманню добрив та зберігання їх на залізничній колії до моменту перекачування - 1тн/день по ціні 0,5 грн.; послуги перекачування з цистерн у ємкості для зберігання - 1тн по ціні 3,5 грн.; послуги відповідального зберігання - 1 місяць по ціні 15000 грн.; послуги перекачування з ємкостей для зберігання - 1тн по ціні 3,2 грн.

Як зазначено в Акті перевірки, позивачем згідно з наданими до перевірки документами, а саме: наказу про проведення щорічної інвентаризації за 2016 рік від 29.12.2016 № 210, інвентаризаційної відомості за 2016 рік від 30.12.2016 залишків товарів на складі № 1 за адресою: м. Черкаси, вул. Сурикова, 10 (договір про надання послуг приймання, перекачування та зберігання добрив від 10.06.2015 № 1006/15 із змінами та доповненнями, укладеного з ТОВ „Зелений Материк"), обігова-сальдова відомість по pax. 281 за 2016 рік, - встановлено розбіжність номенклатури товару та її кількості.

За результатами аналізу даних, наведених в інвентаризаційній відомості на складі №1 від 30.12.2016 та pax. 281 „Товари на складі" за 2016 рік, встановлено відсутність даних ТМЦ на складі Товариства, вони вважаються такими, що не використані в господарській діяльності, тому на порушення п. 198.5. cт. 198 Податкового кодексу України, Наукова виробничо-комерційна приватна фірма „Захист рослин 2000" не нараховано податкові зобов`язання на вартість ТМЦ, використаного не в господарській діяльності, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 162482 грн. у тому числі за грудень 2016 року.

Однак, суд з висновками контролюючого органу, які викладені в Акті перевірки не погоджується, з наступних підстав.

Так, позивачем до матеріалів справи були надані належним чином засвідчені копії первинної документації по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Естер Маркет» надано належним чином засвідчені копії первинної документації, а саме: договору поставки мінеральних добрив №32 від 23.03.2017, специфікація №1 від 24.03.2017, видаткові накладні №ЕМ-0000322 від 27.03.2017, №ЕМ-0000323 від 27.03.2017, платіжні доручення, податкові накладні №322 та №323 від 27.03.2017.

Також, позивачем надано договір відповідального зберігання №21 від 21.02.2017, видаткові накладні до вказаного договору №27/03 від 27.03.2017, №31/03 від 31.03.2017, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000248, платіжне доручення, податкова накладна №248 від 31.03.2017, Договір відповідального зберігання №23 від 31.03.2017, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000151, видаткові накладні на відповідальне зберігання №31/03 від 31.03.2017, №01/04 від 01.04.2017, №02/04 від 02.04.2017, №13/04 від 13.04.2017, 15/04 від 15.04.2017, №16/04 від 16.04.2017 та інші, товарно-транспортну накладну №01/04 від 01.04.2017, №02/04 від 02.04.2017, №13/04 від 13.04.2017, 15/04/3 від 15.04.2017, №15/04/2 від 15.04.2017, №15/04 від 15.04.2017 та інші, платіжні доручення, податкову накладну №151 від 30.04.2017, договори оренди автотранспортного засобу від 18.11.2016, договір поставки добрив №182 від 19.12.2016, специфікація №1 від 19.12.2016, видаткові накладні №468 від 21.04.2017, №469 від 21.04.2017, товарно-транспортні накладні №002891 від 21.04.2017, №002890 від 21.04.2017, та інші, договір поставки мінеральних добрив №13 від 17.01.2017, специфікація №5 від 10.04.2017, видаткова накладна №447 від 17.04.2017, товарно-транспортна накладна №002859 від 17.04.2017, податкова накладна №26 від 10.04.2017, та інша первинна документація, яка підтверджує, що позивач реалізував у власній господарській діяльності придбаний від ТОВ «Естер Маркет» товар.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Отже, єдиним документом, який дає право платнику податків включити відповідні суми до податкового кредиту є податкова накладна.

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2. ст.138 Податкового кодексу).

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливої недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

При цьому, слід враховувати вимоги частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Естер Маркет» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з зазначеними вище контрагентами, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платник податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентом первинними документами, зокрема, податковими накладними, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.

На думку суду, позивач, не може нести відповідальність ні за несплату податків контрагентами, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за умови необізнаності щодо неї.

Крім того, суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за виконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Як зазначає Верховний Суд в постановах від 26.06.2018р. у справі №808/2360/17 та від 05 червня 2018 року у справі №809/1139/17, посилання контролюючого органу на кримінальні провадження відкриті за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 Кримінального кодексу України відносно контрагентів позивача обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки вказані не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 (№ в ЄДРСРУ 14222198), відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.09.2018р. у справі №820/903/18, останній визнає, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність спірних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Реальність операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей, проведення ремонтних робіт за наслідками яких сформовано витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податковий кредит з податку на додану вартість, досліджена та підтверджена судами попередніх інстанцій на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанції) не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Відповідно до частини 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд зазначає, що посилання відповідача на зазначене вище кримінальне провадження, як на одну з підстав нереальності укладених господарських договорів між позивачем та його контрагентом, не може бути підставою для визначення позивачу податкових зобов`язань, оскільки контролюючим органом не надано до матеріалів адміністративної справи вироку по зазначеному кримінальному провадженні.

Крім того, суд зазначає, що позивач на порушення п. 198.5. cт. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 162482 грн., у тому числі за грудень 2016 року, зазначив, що при перевірці контролюючим органом не було враховано дані бухгалтерського обліку по рахунку 281 (товари) за грудень 2016 року в розрізі по складах, а саме: м. Черкаси, вул. Сурікова, 10 та м. Дніпро, вул. Білостоцького, 93.

Однак, як зазначає позивач, залишок товару на складі у м. Дніпро існував, що підтверджується: договором поставки від 01.11.2016 №84, договором відповідального зберігання від 31.10.2016 №23, видатковими та товарно-транспортними накладними, копії яких наявні у матеріалах справи.

Відтак, з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в Акті перевірки висновок податкового органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, а винесені на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення від 06.09.2018 №2 та №2 є безпідставними та неправомірними, а тому підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Наукової виробничо-комерційної приватної фірми «Захист Рослин 2000».

З урахуванням норм ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 21374,60грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Наукової виробничо-комерційної приватної фірми «Захист Рослин 2000» (м. Київ, 02121, вул. Архітектора Вербицького, 30-А, кв. 6, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 06.09.2018 №2 та №2.

Присудити на користь Наукової виробничо-комерційної приватної фірми «Захист Рослин 2000» (м. Київ, 02121, вул. Архітектора Вербицького, 30-А, кв. 6, ) здійснені нею документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 21374,60грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, 04116, ).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін