Справа № 640/16064/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Київ № 640/16064/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

14.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.10.2017 № ;

- визнати протиправною і скасувати нараховану пеню і зобов`язати відповідача вилучити її з ІКП позивача по податку на майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Додатково ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» просило встановити судовий контроль за виконанням ГУ ДПС у м. Києві судового рішення.

В якості підстав позову позивачем зазначено, що фіскальним органом помилково та протиправно нараховано суму податку на майно, відмінне від земельної ділянки, попри відсутність у власності та користуванні позивача відповідних об`єктів нерухомого майна. Зокрема позивач зазначає, що податковим органом неправомірно, без податкової декларації, нараховано ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (код платежу 18010100) на загальну суму 52 395,65 грн.; передбачити, що така недоїмка може виникнути позивач не міг, оскільки житлової нерухомості не мав та не має, а податкову звітність по податку на житлову нерухомість позивач ніколи не подавав; так як ані контролюючий орган не донараховував позивачу податок на житлову нерухомість, ані позивач не декларував податкові зобов`язання з податку на житлову нерухомість, то немає жодної підстави вважати, що сума 52 395,65 (13 098,95 Ч 4 квартали), вказана відповідачем в ІКП по податку на житлову нерухомість, є сумою податкового зобов`язання, що підлягає сплаті; відтак, застосування штрафної (фінансової) санкції за підставами ст. 126 Податкового кодексу України, що було зроблено відповідачем в оскарженому податковому повідомленні-рішенні, є абсолютно протиправним; з тих самих підстав протиправним є і нарахування пені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

20.07.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/16064/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

14.08.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначає, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з того наступного. За результатами камеральної перевірки позивача складено акт № 1763/26-15-13-01/33835113 від 04.10.2017; враховуючи порушення строків оплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, винесено податкове повідомлення-рішення від 23.10.2017 № на суму 10 479,13 грн.; відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу; як свідчать обставини справи позивач подав до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві за 2016 рік податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; суми по платежу 18010100 відображені в ІКП ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» таким чином: 29.04.2016 у сумі 13 098,92 грн., 29.07.2016 у сумі 13 098,92 грн., 29.10.2016 у сумі 13 098,92 грн., 29.01.2017 у сумі 13 098,93 грн.; надходження згідно вказаної декларації відсутні.

04.01.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що податкову звітність з податку на житлову нерухомість ніколи не подавав, житлової нерухомості не мав та не має, а отже грошових зобов`язань з податку на житлову нерухомість у позивача не виникало та виникнути не може; відтак, застосування відповідачем до позивача будь-яких штрафних (фінансових) санкцій у зв`язку з податком, платником якого позивач не являється, є протиправним.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.02.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» подано до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві звітну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у якій у колонці «Тип об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості» замість коду об`єкта 1-9 зазначено прочерк.

09.06.2017 ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» подано до ДПІ в Подільському районі ГУ ДПС у м. Києві уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у якій не заповнено колонку «Тип об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості». У вказаній декларації суму податкового зобов`язання за ІІІ квартал 2016 року скориговано на 19 098,92 грн. та заявлено суми до зменшення податкового зобов`язання за 2016 рік.

25.09.2017 ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» подано до ДПІ в Подільському районі ГУ ДПС у м. Києві уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у якій знову не заповнено колонку «Тип об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості». Вказаною декларацією заявлено до зменшення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За податковою декларацією від 25.09.2017 ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» зменшено суми грошового зобов`язання по житловій нерухомості в ІКП по платежу 18010100.

04.10.2017 ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна», за результатами якої складено акт № 1763/26-15-13-01/33835113 від 04.10.2017 «Про результати камеральної перевірки своєчасності сплати до бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

У вказаному акті № 1763/26-15-13-01/33835113 від 04.10.2017 зафіксовано порушення строків сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлених пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України.

Надалі на підставі акту № 1763/26-15-13-01/33835113 від 04.10.2017 винесено податкове повідомлення-рішення від 23.10.2017 № на суму 10 479,13 грн. та нараховано пеню у розмірі 5 481,72 грн.

Вважаючи, що податковий орган протиправно нарахував штраф та пеню за невчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання, позивач звернувся з цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у його постанові від 14.04.2021 у справі № 2340/3024/18 (адміністративне провадження № К/9901/2378/19).

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. п. 48.1-48.3 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

За приписами п. 48.5 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна бути підписана: 48.5.1. керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником; Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку; 48.5.2. фізичною особою - платником податків або його представником; 48.5.3. особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації згідно із договором про спільну діяльність або угодою про розподіл продукції.

Відповідно до п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Пунктом 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Форму податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 10.04.2015 № 408.

Так, у колонках 2-4, 7 такої декларації зазначаються тип об`єкта житлової або нежитлової нерухомості, загальна площа об`єкта нерухомості, ставка податку та річна сума податку, яка підлягає сплаті.

Як вбачається із приміток до податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти нерухомості ідентифікуються за кодами типів об`єкта нерухомості та зазначаються у колонці 2 декларації. Так об`єкти житлової нерухомості ідентифікуються за кодами 1 - 3, об`єкти нежитлової нерухомості - 4 - 9, в залежності від виду об`єкта.

Облікові показники нарахованих та сплачених сум з податку до бюджетів відображаються у інтегрованій картці платника, яка відкривається за кодом бюджетної класифікації згідно з Класифікацією доходів бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11, для сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів: житлової нерухомості (коди типу об`єкта 1 - 3) на код бюджетної класифікації 18010100, нежитлової нерухомості (коди типу об`єкта 4 - 9) на код бюджетної класифікації 18010400.

Декларування податкових зобов`язань з податку за звітний (податковий) період формою декларації передбачено за житлові та нежитлові об`єкти нерухомості одночасно.

При цьому програмним забезпеченням автоматично здійснюється визначення сум податкових зобов`язань, що підлягають імпортуванню до інтегрованих карток платника за відповідними кодами бюджетної класифікації, що ідентифікуються за кодами типів об`єкта нерухомості, зазначених платником податку у колонці 2 декларації, шляхом підсумку сум податкових зобов`язань зазначених у колонці 7 декларації за відповідними групами кодів типів об`єктів.

З аналізу наведеного вбачається, що декларація з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обов`язково має містити коди типів об`єктів житлової та нежитлової нерухомості та суму податку, який сплачується за кожен з таких типів, з метою внесення таких даних до інтегрованих карток платника за відповідними кодами бюджетної класифікації.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, податкова декларація ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» від 20.02.2016 у колонці «Тип об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості» не містить коду об`єкта нерухомості.

Разом з тим, суми грошового зобов`язання, задекларовані в податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, автоматично відображені в інтегрованій картці платника ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» по платежу 18010100, а саме по податку на нерухоме майно (житлова нерухомість).

Механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів встановлено Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765 (далі - Порядок № 765).

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку № 765 інтегрована картка платника - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 765 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

При взятті на облік платника протягом відповідного року територіальним органом Міндоходів відкриваються інтегровані картки платника з дати нарахування або сплати податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску (залежно від того, яка з цих подій настала раніше).

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку № 765 нарахуванню в інтегрованій картці платника підлягають: зобов`язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, самостійно визначені платником; суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником; зобов`язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, визначені територіальним органом Міндоходів та узгоджені відповідно до чинного законодавства; пеня за порушення встановлених строків погашення узгоджених сум зобов`язань за податками, зборами, митними платежами, єдиним внеском; пеня на суму заниження податкового зобов`язання, нарахованого територіальним органом Міндоходів або платником; проценти за користування розстроченням (відстроченням).

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку № 765 нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації.

Нарахування узгоджених сум грошових зобов`язань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.

При поданні уточнюючого розрахунку, що збільшує або зменшує грошові зобов`язання минулих податкових періодів платника та ліквідаційної звітності, нарахування в інтегрованій картці платника проводиться датою його подання.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що у випадку прийняття контролюючим органом податкової звітності платника податків, зобов`язання, зазначені у цій звітності підлягають нарахуванню в інтегрованій картці платника.

Як вже зазначалося вище, зобов`язання ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» автоматично відображено у ІКП по платежу 18010100 (житлова нерухомість), хоча у декларації ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» не було зазначено код об`єкта житлової нерухомості і встановити вид нерухомості (житлова чи нежитлова) не вбачалося можливим.

Проте, суд акцентує увагу на тому, що правильність відображення зобов`язання в ІКП ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» по платежу 18010100 не є предметом розгляду цієї справи, а отже суд не уповноважений встановлювати правомірність чи навпаки протиправність такого відображення в ІКП ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в межах розгляду цієї справи.

Відповідно до пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Відповідно до пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Отже, за задекларованим зобов`язанням у ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» виник обов`язок здійснювати авансові внески з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у строки до 30.04.2016, до 30.07.2016, до 30.10.2016, 30.01.2017.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено 1095 днів для подання уточнюючої декларації.

Як вже зазначалося вище, 20.02.2016 ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» подало декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а 09.06.2017 та 25.09.2017 - уточнюючі декларації. Зокрема, уточнюючою декларацією від 25.09.2017 було зменшено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 13 098,92 грн. - у І кварталі, на 13 098,92 грн. - у ІІ кварталі на 13 098,92 грн. - у ІІІ кварталі на 13 098,92 грн. - у ІV кварталі.

Тобто уточнюючою податковою декларацією податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, було зменшено на ті ж самі суми, які були зазначені у звітній податковій декларації.

Фактично податковий орган вважає, що у зв`язку з поданням уточнюючої податкової декларації фактично відбулась сплата (погашення) самостійно визначеного податкового зобов`язання, проте з порушенням граничного строку сплати на 239, 331, 423, 514 днів, що є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 126 Податкового кодексу України.

У зв`язку з цим, відповідачем було складене податкове повідомлення-рішення № від 23.10.2017, яким у відповідності до ст. 126 на ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» накладено штраф у розмірі 20% у сумі 10 479,13 грн. за затримку на 239, 331, 423, 514 днів оплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відтак, Податковий кодекс України встановлює відповідальність за несплату узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених кодексом.

Суд акцентує увагу на тому, що у спірному випадку при поданні уточнюючої податкової декларації відсутній об`єкт застосування штрафних (фінансових) санкцій, оскільки подання уточнюючої податкової декларації не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання.

Податкова декларація, у тому числі уточнююча, не є документом, що підтверджує здійснення платником податків сплати податкових зобов`язань.

Податковим кодексом України або іншими нормативно-правовими актами, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, не розглядається подача уточнюючих податкових декларацій, якими змінено розмір податкових зобов`язань, у якості сплати платником податків узгоджених первинними (звітними) податковими деклараціями податкових зобов`язань.

Крім того, на думку суду, за умови відсутності уточнюючої податкової декларації узгодженою є та сума грошового зобов`язання, яка вказана у податковій декларації, однак коли таку уточнюючу податкову декларацію подано, то узгодженою буде сума грошового зобов`язання, яка вказана вже в уточнюючій податковій декларації, оскільки з моменту її подання відповідні дані, викладені у звітній податковій декларації, вважаються помилковими.

Суд принагідно акцентує увагу на тому, що специфіка нарахування штрафної санкції відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на вже погашену суму податкового боргу, таким чином, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у його постановах від 09.04.2019 у справі № 807/423/18 (адміністративне провадження № К/9901/5617/19), від 16.04.2019 у справі № 805/4877/16-а (адміністративне провадження № К/9901/30960/18).

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що подача уточнюючих декларацій не є погашенням податкового боргу платником податків у розумінні норм Податкового кодексу України, оскільки платник податків не погашав (не сплачував) податковий борг, а корегував податкові зобов`язання (грошові зобов`язання) в сторону зменшення, тобто, фактично, усував помилку при визначенні суми податкового зобов`язання.

Натомість відповідачем не наведено ґрунтовних доводів відносно того, що подання позивачем уточнюючої декларації є фактичною сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як нарахування штрафних санкцій залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Подання ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» уточнюючої податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік, якою зменшено суму самостійно визначеного грошового зобов`язання, не є сплатою боргу, а тягне за собою лише зміну раніше задекларованого податкового зобов`язання, в даному випадку шляхом його зменшення, і ніяким чином не може бути прирівняне до погашення податкового боргу для цілей нарахування штрафу у відповідності до положень ст. 126 Податкового кодексу України.

З огляду на це, позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.10.2017 № підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування нарахованої пені і зобов`язання вилучити її з ІКП позивача по податку на майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Відповідно до п. 129.9 ст. 129 Податкового кодексу України у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Таким чином, Податковим кодексом України не передбачено нарахування пені у разі подання уточненої звітності протягом 90 днів після граничного строку сплати зобов`язання.

Як вже зазначалося вище, за задекларованим зобов`язанням у ТОВ «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» виник обов`язок здійснювати авансові внески з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у строки до 30.04.2016, до 30.07.2016, до 30.10.2016, 30.01.2017.

Уточнююча декларація була подана 09.06.2017 та 25.09.2017, а отже з перевищенням 90-денного строку, відведеного для внесення змін до податкової звітності зі звільненням від сплати пені.

Отже, в позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування нарахованої пені і зобов`язання вилучити її з ІКП позивача по податку на майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, не підлягають задоволенню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке, як і наведені вище рішення ЄСПЛ, згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, то варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень суд може під час ухвалення рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Зважаючи, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, з урахуванням того, що позивачем в позові не наведено обґрунтувань необхідності застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням рішення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконання рішення суду у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати у формі судового збору у розмірі 2 102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1098 від 13.07.2020.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то наявні правові підстави для стягнення судового збору з Головного управління ДПС у м. Києві на користь позивача у розмірі 1 051,00 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.10.2017 № .

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю. Еф. Кепітал Партнерс Україна» (адреса: 04047, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ідентифікаційний код 33835113) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Пащенко К.С.