Справа № 620/2468/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року Чернігів Справа № 620/2468/21

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гнипа В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної державної адміністрації, Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Чернігівської обласної державної адміністрації (далі також ЧОДА, відповідач 1), Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (далі також ДФ ЧОДА, відповідач 2) про визнання протиправним розпорядження від 19.03.2021 №66-к; поновлення позивача на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 54000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у відповідача не було підстав для притягнення позивача до відповідальності, оскільки обставини, які слугували підставою для звільнення, жодними доказами не підтверджено. У той же час позивачем дисциплінарній комісії надано акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1 від 08.02.2021, який спростовує доводи відповідача щодо появи позивача на службі у нетверезому стані, однак комісією не врахований. Отже, оскаржуване рішення відповідач прийняв без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

05.04.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18.05.2021 ухвалою суду розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

29.06.2021 ухвалою суду провадження у справі зупинено до одужання позивача.

27.08.2021 ухвалою суду провадження у справі поновлено.

31.08.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено в якості другого відповідача Департамент фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації.

Відповідачем 1 подано відзив, в якому позов не визнає, оскільки підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугувало подання дисциплінарної комісії про факт перебування позивача у нетверезому стані на робочому місці, який підтвердження випискою з медичної амбулаторної картки позивача № 139. Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку та вини відповідача в її заподіяння.

Відповідачем 2 відзив на позов не подано, однак 09.09.2021 надіслано суду заяву, в якій зазначено, що рішення суду в частині виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде виконано ( т. 2 а.с. 142).

Ухвалою суду від 06.09.2021, постановлено без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з доводів, наведених у позові та додаткових заявах. Представник ЧОДА в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві та додаткових заявах. Представник ДФ ЧОДА в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

18.07.2005 розпорядженням ЧОДА №302-ос ОСОБА_1 з 19.07.2005 призначено на посаду начальника головного фінансового управління облдержадміністрації та присвоєно 9 ранг держслужбовця (а.с. 31 т. 1).

Розпорядження ЧОДА від 27.12.2012 № 509 перейменовано посаду начальника головного фінансового управління облдержадміністрації на директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (т. 2 а.с. 53).

20.01.2021 на ім`я голови ЧОДА надійшла доповідна записка керівника апарату ЧОДА Роботи С. за вх № 01-01-08/47, в якій повідомлено про можливе порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , а саме появи державного службовця на службі у нетверезому стані (т. 1 а.с. 27).

Відповідачем за даним фактом 04.02.2021 прийнято розпорядження № 11-в про порушення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 та створено склад дисциплінарної комісії (т. 1 а.с. 14-16).

На засіданні, яке відбулось 04.03.2021, дисциплінарна комісія вирішила, що в діях директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 виявлено підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за п. 13 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». Факт перебування ОСОБА_1 на державній службі в нетверезому стані підтверджено. Відповідно до ч. 5 ст. 66 Закону України «Про державну службу» до ОСОБА_1 може бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби на підставі п.4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», що підтверджено протоколом № 4 (т. 2 а.с. 21-31).

05.03.2021 дисциплінарною комісією складено подання та передано голові ЧОДА. У вказаному поданні зазначено, що дисциплінарна комісія розглянула справу щодо ОСОБА_1 та вирішила, зокрема, що в діях директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 виявлено підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за п. 13 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». Факт перебування ОСОБА_1 на державній службі в нетверезому стані підтверджено. Відповідно до ч.5 ст. 66 Закону України «Про державну службу» до ОСОБА_1 може бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби на підставі п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про де службу» (а.с. 29 т. 2 ).

15.03.2021 ЧОДА видано розпорядження №28-в «Про результати розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 », яким погоджено висновки та пропозиції, викладені у Поданні дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Чернігівської обласної державної адміністрації від 05.03.2021(а.с.32 т.2).

19.03.2021 розпорядженням ЧОДА №66-к до позивача застосовано дисциплінарне стягнення за вчинення ним дисциплінарного проступку - появу державного службовця на службі в нетверезому стані, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» у вигляді звільнення з посади державної служби, та на підставі п.4 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» звільнено з посади директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації 19 березня 2021 року у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку (а.с. 34 т. 2).

Надаючи правову оцінку обставинами справи, суд зазначає наступне.

Частиною 6 ст. 43 Конституції України встановлено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Преамбулою Закону України "Про державну службу" передбачено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889- VIII) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Пункт 3 ч. 2 ст. 3 Закону №889- VIII визначає, що дія цього Закону поширюється на державних службовців місцевих державних адміністрацій.

Частиною 1 ст. 5 Закону №889- VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону №889- VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (ч. 1 ст. 65 Закону №889- VIII).

Пунктом 13 ч. 2 ст. 65 Закону №889- VIII визначено, що дисциплінарними проступками є поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

До державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби (ч. 1 ст. 66 Закону №889- VIII).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 87 Закону №889- VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Частиною 5 ст. 66 Закону №889- VIII передбачено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Отже, наведені законодавчі положення передбачають застосування такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення, зокрема у разі вчинення проступку, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу", факт якого має бути доведено відповідачем.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Закону №889-VIII, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч. 6 ст. 66 Закону №889 - VIII дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2 - 4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) , ч. 1 ст. 69 Закону №889- VIII.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889- VIII передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

Як видно з оскаржуваного розпорядження, підставою для звільнення позивача слугувало подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Чернігівської обласної державної адміністрації від 05.03.2021, пояснення ОСОБА_1 від 12.03.2021, лист Міністерства фінансів України від 18.03.2020 № 17030-10-6/8690 (а.с. 7 т. 1).

Так, у поданні дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Чернігівської обласної державної адміністрації від 05.03.2021 зазначено, що відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 139, виданої КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради, у ОСОБА_1 наступний результат медичного огляду: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена. Алкогольне сп`яніння». Щодо акту судово-медичної експертизи № 1 від 08.02.2021, який наданий ОСОБА_1 , то вказаний доказ не був взятий до уваги, оскільки в даному акті вказано наявність алкоголю в крові в концентрації 0,21 проміле, в тому числі може бути наслідком вживання 50 крапель корвалолу, між тим, інший висновок, викладений в акті № 4 від 03.03.2021 містить відомості про наявність етанолу в сечі (0,29) проміле, в крові (0,21) проміле, що може свідчити вживання алкоголю. У свою чергу дисциплінарна комісія зазначає, що у Юридичний енциклопедії міститься різне значення «нетверезого стану» та «алкогольного сп`яніння», тому комісія критично оцінила можливість алкогольного сп`яніння внаслідок випитого ОСОБА_1 корвалолу (т. 2 а.с. 30).

Однак суд вважає за необхідне зазначити, що нормативним актом, який регулює питання проведення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, який призначається у випадках, коли закон передбачає дисциплінарну адміністративну відповідальність за вживання алкоголю, перебування в стані сп`яніння чи розпивання спиртних напоїв на роботі, є Тимчасова інструкція про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, затверджена заступником Міністра охорони здоров`я СРСР 01 вересня 1988 року № 06-14/33-14 (далі - Тимчасова інструкція), яка є доповненням до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 08 вересня 1988 року № 694 «Про заходи щодо подальшого вдосконалення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння». Цей наказ включено до Переліку наказів МОЗ СРСР, які застосовуються в Україні, що додається до вказівки Міністерства охорони здоров`я України від 28 травня 1996 року № 165 (пункт 399).

Згідно з п.2 Тимчасової інструкції медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння здійснюється в спеціалізованих кабінетах наркологічних диспансерів (відділень) лікарями психіатрами-наркологами або лікувально-профілактичних закладах лікарями психіатрами-наркологами та лікарями інших спеціальностей, які пройшли відповідну підготовку.

Відповідно до п. 6 - 8 Тимчасової інструкції лікар (фельдшер), що проводить огляд, складає протокол медичного огляду за встановленою формою у двох примірниках. У протоколі докладно викладаються відомості про зовнішній вигляд оглянутого, його поведінку, мову, вегето-судинні реакції, стан рухової сфери. При цьому слід зазначити скарги оглянутого, його суб`єктивну оцінку свого стану. Крім того, при оцінці стану необхідно відзначити наявність або відсутність запаху алкоголю і вказати результати лабораторних досліджень.

Основою медичного висновку з питання станів, пов`язаних зі споживанням алкоголю, повинні бути дані всебічного медичного огляду. Після його завершення проводиться відбір повітря, що видихається або біологічних рідин організму для дослідження їх на наявність алкоголю.

Лабораторні дослідження (видихуваного повітря, сечі, слини) при проведенні огляду є обов`язковими. Кров для аналізів на алкоголь слід брати у виняткових випадках тільки за медичними показаннями (наприклад, важкі травми, отруєння тощо).

З аналізу вказаних положень Тимчасової Інструкції слідує, що огляд особи на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я супроводжується складанням протоколу, до якого вносяться відомості про зовнішній вигляд оглянутого, його поведінку, мову, вегето-судинні реакції, стан рухової сфери, його суб`єктивна оцінка свого стану, наявність або відсутність запаху алкоголю, результати лабораторних досліджень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що результати медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в протоколі.

Однак у матеріалах дисциплінарного провадження протокол за встановленою формою, у якому був би чітко охарактеризований стан позивача на момент обстеження, і висновок із точним діагнозом відсутні.

У постанові Верховного Суд від 15 березня 2021 року у справі № 404/345/19 (провадження № 61-21857св19) вказано, що «… Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку (пункт 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Тож, посилання відповідача як на підтвердження факту перебування позивача на державній службі у нетверезому стані на виписку із медичної амбулаторної картки № 139, виданої КНП « Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», суд відхиляє, оскільки остання не відповідає вимогам п. 6-8 Тимчасової Інструкції.

Водночас акт судово - медичного дослідження (обстеження) №1 від 08.02.2021, складений КЗ «ЧОБ СМЕ», містить висновок, що наявність алкоголю в крові позивача в концентрації 0,210/00 (проміле), в тому числі, може бути наслідком вживання 50 крапель спиртовмісного лікарського засобу «Корвалол» (а.с.44- 47 т.1). Цей документ складений за формою №171/0, затвердженою наказом МОЗ України № 197 від 05.08.1999, а тому є належним доказом на спростовування доводів відповідача про факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді перебування на державній службі в нетверезому стані.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Надаючи оцінку виписці із медичної амбулаторної картки № 139, суд зазначає, що вказані в ній факти спростовуються іншими доказами - актом судово - медичного дослідження (обстеження) №1 від 08.02.2021, що в сукупності з невідповідністю цієї виписки вимогам нормативно-правових актів, які регулюють питання проведення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, свідчать про її недопустимість як доказу вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку.

Отже, викладені в у поданні дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Чернігівської обласної державної адміністрації висновки не підтверджені належними доказами, відтак не можуть визнаватися допустимим доказом.

За змістом ч.2 ст. 74 КАС України не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення, прийняті на підставі документів, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-XIV передбачено, що керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу згідно Типового положення про структурний підрозділ з питань фінансів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в мм. Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 348 від 20.05. 2013 (п.1 ч.9) та Положення про Департамент фінансів облдержадміністрації, затвердженого розпорядженням Чернігівської облдержадміністрації від 26 червня 2019 року № 373 (п.1 ч.7), наявними в матеріалах справи, керівник структурного підрозділу з питань фінансів обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації призначається на посаду та звільняється з посади головою відповідної місцевої держадміністрації згідно із законодавством про державну службу за погодженням з Мінфіном в установленому законодавством порядку..

Відповідач в оскаржуваному розпорядженні посилається на лист Міністерства фінансів України від 18.03.2020 № 17030-10-6/8690, яким, на його думку, погоджено звільнення позивача.

Водночас суд не вважає даний лист належним доказом, оскільки по-перше, в розпорядженні від 19.03.2021 № 66-к відповідач посилається на лист погодження від 18.02.2020, проте додає лист від 18.02.2021, а по-друге, в листі Міністерства фінансів України від 18.03.2021 № 17030-10-6/8690 вказано, що не заперечує проти звільнення ОСОБА_1 з посади за умови дотримання вимог законодавства про державну службу, тобто не містить чіткого погодження, а за певною умовою (а. с. 35 т. 2). При цьому суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень про надання погодження на звільнення працівника не може поставлено у залежність від якоїсь умови настання події, вчинення якихось дій тощо.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність оскаржуваного розпорядження.

Згідно положень ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд зауважує, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч.1 ст. 235 КЗпП України, а, отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Суд, аналізуючи наведені норми, зазначає, що у разі встановлення незаконного звільнення, суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

Отже, позивач підлягає поновленню на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації з 20.03.2021.

Зі змісту ст. 235 КЗпП України також слідує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Так як позивач повинен бути поновлений на державній службі, йому необхідно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 20.03.2021, тому що день звільнення 19.03.2021, є останнім днем роботи і він уже оплачений позивачу.

Відповідно до пп. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Згідно з п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки ДФ ЧОДА від 19.03.2021 № 09-30/7 середньоденна заробітна плата позивача складає 1609,28 грн. (т. 1, а.с. 117).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 20.03.2021 по 21.09.2021 складає 202769,28 грн. (126 робочих дні х 1609,28 грн.), який підлягає стягненню з Департаменту фінансів Чернігівської ОДА на користь позивача відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 54000,00 грн, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст. 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 825/1030/17.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження погіршення його самопочуття та психічного стану, та інших доказів завдання йому моральної шкоди.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної заяви в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі вказаних положень, суд дійшов висновку про необхідність допущення до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 19.03. 2021 № 66-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації з 20.03.2021.

Стягнути з Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (р/р 0007921 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) на користь ОСОБА_1 середній заробіток з час вимушеного прогулу з 20.03.2021 по 21.09.2021 в розмірі 202769,28 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації та присудження середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Чернігівська обласна державна адміністрація вул.Шевченка, 7,м.Чернігів,14000 .

Відповідач: Департамент фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації, проспект Миру,43, .

Повний текст рішення виготовлено 30 вересня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко