Справа № 640/1763/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Київ № 640/1763/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Шулежка В.П., суддів Літвінової А.В., Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Офісу Генерального прокурора, Міністерства соціальної політики України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Пенсійного фонду України про визнання протиправними та нечинними окремих положень постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач, КМУ) про визнання протиправними та нечинними пункти 6, 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що КМУ, приймаючи зазначену постанову, в частині положень пунктів 6, 7, про відсутність підстав для перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням розмірів посадових окладів для працівників прокуратури та нерозповсюдження умов оплати праці за вказаною постановою для прокурорів, на яких розповсюджуються норми постанови КМУ №505, фактично обмежив право на перерахунок пенсії значно більшого розміру.

На переконання позивача, оскаржувані положення постанови КМУ від 11.12.2019 №1155, яким установлено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру», суперечить рішенню Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, яким встановлено, що застосуванню підлягає частина двадцята статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» в первинній редакції. У зв`язку із чим позивач вважає, що він, як пенсіонер органів прокуратури, позбавлений права на звернення до органів Пенсійного фонду України за перерахунком пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Офіс Генерального прокурора» (далі - третя особа).

У підготовчому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржуваний нормативно-правовий акт Уряду прийнято в межах повноважень та на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Бюджетного кодексу України.

Представником відповідача заявлено клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а саме Міністерства соціальної політики України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Пенсійного фонду України.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2020 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Міністерство соціальної політики України (далі також - третя особа 2), Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі також - третя особа 3), Пенсійний фонд України (далі також - третя особа 4).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2020 продовжено строк підготовчого провадження у порядку ст.173 КАС України.

Міністерством соціальної політики України подано пояснення у справі, в яких зазначив про порядок і процедуру прийняття оскаржуваного акту.

Пенсійним фондом України подано пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що проект оскаржуваної постанови на погодження Пенсійного фонду України не надходив. Позиції у підтримку позову або заперечень проти позову Пенсійним фондом України не висловлено.

Третіми особами 1 та 3 пояснень з приводу позовних вимог до суду не надано.

Здійснивши підготовку справи до судового розгляду ухвалою суду від 28.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2021 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та нечинним пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» на підставі п.6 ч.1 ст.238 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур, пунктом 6 якої установлено, що для прокурорів, умови оплати праці яких затверджені цією постановою, не застосовуються умови оплати праці працівників органів прокуратури, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Постанова набрала чинності з 16.01.2020 (опублікована в Урядовому кур`єрі, 2020, 01, 16.01.2020 № 8, Офіційний вісник України, 2020, № 7 (28.01.2020), ст. 304).

Вважаючи, що оскаржувані положення постанови Кабінету Міністрів України № 1155 від 11.12.2019 обмежують право позивача на перерахунок раніше призначеної йому пенсії у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури, встановлене частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та є незаконними і такими, що грубо порушують його конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень закріплені положеннями статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами пункту 2 частини першої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно з частиною третьою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині (ч. 9 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підставами для прийняття судом рішення щодо незаконності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність правовим актам вищої юридичної сили; порушення встановленої законом процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення повноважень при їх прийнятті.

При цьому, обов`язковою умовою для визнання протиправним та нечинним такого акту є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07 серпня 2006 року є пенсіонером органів прокуратури України за вислугу років, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001 p.), виходячи із максимального розміру 90% від чинної на той час заробітної плати.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом правовідносин у яких будуть застосовані положення постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 «Про умови оплати праці прокурорів», а тому в силу приписів частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України позивач наділений правом на оскарження такого нормативно-правового акта у судовому порядку.

Разом з тим, в ході розгляду справи по суті судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2021 №555 «Про визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1155» визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 7, ст. 304).

Таким чином, станом на час розгляду справи оскаржувані положення нормативно-правового акту втратили свою чинність, що фактично свідчить про припинення дії останніх та, зокрема, можливість їхнього застосування по відношенню до позивача.

У той же час, питання щодо нечинності оскаржуваних положень, у силу постанови Кабінету Міністрів України від 02.06.2021 №555, наразі є вже вирішеним та не потребує повторному визнанню останніх нечинними.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати присудженню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 241-246, 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Судді А.В. Літвінова

І.М. Погрібніченко