Справа № 308/13019/21
Суддя: Голяна О. В.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Лецак Н.В., представника позивача Кудренко В.О., відповідача ОСОБА_1 , його захисника адвоката Голуба В.К., розглянувши в залі суду в м. Ужгороді справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження та проживання: Російська Федерація, місце перебування: АДРЕСА_1 , про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до відповідача громадянина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Позов мотивує тим, що відповідач 28.09.2021 року о 14 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України з Словацької Республіки, який 26.09.2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки на напрямку 224 прикордонного знаку (СР), за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця», поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб.

Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, передбачені п.п. 16-19 та 20 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» у відповідача відсутні. Наявна довідка, відповідно до якої відповідач звертався за захистом в Україні.

Під час перебування в ПТП 94 прикордонного загону відповідач звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

В подальшому відповідно до ст.263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення та встановлення особи. Позивач зазначає, що своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Пояснив, що в аналогічних справах заява про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, розглядалася протягом одного двох тижнів.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснив, що в`їхав на територію України легально п`ять років тому, в встановленому законом порядку оформив посвідку на тимчасове проживання, строк дії якої закінчився два роки тому. З заявою про продовження строку дії посвідки не звертався, так як його невірно проінформували про порядок продовження. Одружений, має місце проживання на умовах оренди на території України, за адресою: АДРЕСА_2 , та місце роботи.
Спробу незаконного перетину державного кордону вчинив з метою отримання статусу біженця на території Євросоюзу. Зазначив, що потребує додаткового захисту на території України у зв`язку з переслідуванням зі сторони працівників слідчого комітету РФ, так як він є членом громадської організації «Волошка».
Раніше з заявою про визнання його біженцем не звертався, так як невірно був проінформований про порядок такого звернення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснив, що відповідач має дійсний паспорт громадянина Російської Федерації, протягом останніх п`яти років проживає на території України, мав посвідку на проживання на території України, термін якої закінчився два роки тому, має дружину та місце постійної реєстрації на території України за адресою: АДРЕСА_2 . Подав для приєднання до матеріалів адміністративного позову копію паспорту громадянина Російської Федерації, копію свідоцтва про одруження, характеристику відповідача.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

28.09.2021 року о 14 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком відповідач був прийнятий на територію України з Словацької Республіки, 26.09.2021 року відповідач був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки на напрямку 224 прикордонного знаку (СР), за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб.

28 вересня 2021 на підставі ст. 263 КУпАП ОСОБА_1 було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією протоколу про адміністративне затримання від 28.09.2021 року; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 28.09.2021 року, актом приймання передавання особи від 28.09.2021.

В ході судового розгляду встановлено, і сторонами не заперечувалося, що відповідач 28 вересня 2021 року, знаходячись в пункті тимчасового тримання 94 прикордонного загону, подав заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.5 ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», однією з основних функцій прикордонної служби України є участь у боротьбі з організованою злочинністю та протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів.
Крім цього, пунктом 5 статті 19 цього Закону передбачено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з ч.2 ст.14 цього Закону, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом (ст.6 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).
Також, пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.
Відповідно до ч.1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
У частині другій статті 289 КАС вказано, що заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.
Частиною одинадцятою статті 289 КАС передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Крім того, відповідно до ст.9, ст.29 Загальної декларації прав людини, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Будь-яких документів, які б надавали право ОСОБА_1 постійно чи тимчасово перебувати на території України, суду надано не було. Доводи відповідача про те, що він не звертався з заявою про продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання з підстав відсутності необхідної інформації судом оцінюються критично, оскільки відповідач раніше отримував посвідку на право тимчасового проживання на території України і не був позбавлений можливості звернутися до Державної міграційної служби за офіційними роз`ясненнями. Також, проживаючи п`ять років на території України, відповідач не реалізував своє право на звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак мав намір реалізувати таке право на території Євросоюзу.
Доводи, що відповідач має місце проживання на території України та дохід, не підтверджено в судовому засіданні.
Також відповідач здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску. Крім того, відповідач після затримання звернувся із заявою про отримання статусу біженця на території України або особи, яка потребує додаткового захисту.
Ураховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, реалізуючи свої права та свободи шляхом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може в подальшому знову порушувати законодавство України, оскільки вже вчиняв дії з порушення законодавства України з прикордонних питань, а тому буде доцільно застосувати до нього захід у вигляді затримання до завершення процедури розгляду його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.12, 241, 244, 246, 257, 289 КАС України, ст.ст.3, 6, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження та проживання: Російська Федерація, місце перебування: АДРЕСА_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на строк, який не може перевищувати шести місяців, починаючи з часу фактичного затримання, і виключно до завершення процедури розгляду заяви про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду виготовлено 30.09.2021 року.

Суддя Олена ГОЛЯНА