Справа № 460/8999/20
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2021 року м. Рівне №460/8999/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі по тексту Відповідач, Головне управління ДПС у Рівненській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій.

На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає (а.с.1-6), що заборгованість Позивача, яка обліковувалась в інтегрованій картці платника податку по коду платежу 21081500 в розмірі 16 254 грн. у розумінні пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України є безнадійним податковим боргом, стосовно якого минув строк давності, у зв`язку з чим підлягає списанню. Однак Відповідачем протиправно, в порушення вимог Податкового кодексу України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 року за №577 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1844/24376 від 31.10.2013 року, допущено бездіяльність, яка полягає у нездійсненні заходів щодо списання такого безнадійного податкового боргу.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.86-87). Відзив обґрунтовано тим, що станом на 30.04.2020 року за Позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати платежу 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розмірі 16253,91 грн., з яких 16000 грн. несплачений залишок штрафних санкції за рішенням від 03.12.2015 року № та 253,91 грн. пеня нарахована за несвоєчасну сплату штрафних санкцій по зазначеному рішенні (розрахована за період з дати виникнення обов`язку платника податків сплатити узгоджені штрафні санкції 19.01.2016 року по дату фактичної сплати 05.01.2017 року). Головне управління ДПС у Рівненській області зауважує, що сума податкового боргу у розмірі 16253,91 грн. сплачена ФОП ОСОБА_1 27.05.2020 року відповідно до квитанції №49473762, а тому не має підстав для визнання сплаченої суми безнадійним боргом.

Ухвалою від 14.12.2020 року позовна заява залишалася без руху.

Ухвалою від 23.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.02.2021 року.

10.02.2021 року підготовче засідання у справі не відбулося у зв`язку з перебуванням головуюючої судді У.М. Нор у відпустці, відтак підготовче засідання відкладено на 10.03.2021 року.

В підготовче засідання 10.03.2021 року сторони не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

09.03.2021 року представник позивача подав клопотання про проведення підготовчого засідання без його участі.

10.03.2021 року стороною відповідача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою від 10.03.2021 року строк підготовчого засідання продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 07.04.2021 року.

Протокольною ухвалою від 07.04.2021 року підготовче засідання призначене на 07.07.2021 року відкладене, за клопотанням Позивача, на 28.04.2021 року.

Протокольною ухвалою суду від 28.04.2021 року розгляд справи відкладено до 25.05.2021 року у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою суду від 25.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2021 року.

У судове засідання, призначене на 30.06.2021 року, представники сторін не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином. До початку судового засідання представник Позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Представник Відповідача подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

При цьому, частиною 3 статті 205 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки (п.2).

Зокрема, згідно зі статтею 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Пунктом 2 частини 3 статті 44 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи мають, зокрема, право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, оскільки: неприбуття до суду учасника справи не перешкоджає розгляду справи у суді; матеріали справи містять достатній обсяг належних та допустимих доказів для розгляду справи по суті; суд не визнавав явку учасників справи обов`язковою.

Згідно з частиною 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тому, враховуючи вищевикладене та подане клопотання Відповідача про розгляд справи без його участі та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 04.09.2007 року, реєстраційний запис №0015974, перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Рівненській області, Управління у м. Рівному, ДПІ у м. Рівному та зареєстрований платником єдиного податку другої групи з 01.01.2012 року.

Довіреною особою ФОП ОСОБА_1 отримано лист Головного управління ДПС у Рівненській області №1755/ФОП/17-00-50-05 від 09.04.2020 року (а.с.10). Відповідно до змісту вищезазначеного листа, відповідно до відомостей ІС «Податковий блок», станом на 07.04.2020 року в інтегрованій картці платника податку ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість по коду платежу 21081500 в сумі 16000,00 грн., що відповідно до пп. 299.10.3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Відповідно до квитанції №49473762 від 27.05.2020 року (а.с.12) ОСОБА_1 сплатив 16254 грн. за призначенням платежу «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів ОСОБА_1 ».

Головним управлінням ДПС у Рівненській області надіслано для ФОП ОСОБА_1 лист №3066/ФОП/17-00-05 від 15.07.2020 року (а.с.11) відповідно до змісту якого, згідно відомостей ІС «Податковий блок», станом на 14.07.2020 року в інтегрованій картці платника податку ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість по коду платежу 21081500 в сумі 18384,70 грн., що відповідно до пп. 299.10.3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Відповідно до змісту листа Головного управління ДПС у Рівненській області №7819/10/17-00-50-05 від 31.07.2020 року (а.с.16-17) та долучених до нього додатків (а.с.18-32) судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДФС у Рівненській області проведено фактичну перевірку Позивача, за наслідками якої складено акт (довідка) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами №177/21/ від 17.11.2015 року (а.с.25-28) (далі по тексту акт фактичної перевірки №177/21/ НОМЕР_1 від 17.11.2015 року).

Висновками акту фактичної перевірки №177/21/ НОМЕР_1 від 17.11.2015 року встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (чинного на момент спірних правовідносин.

На підставі висновків акту фактичної перевірки №177/21/ НОМЕР_1 від 17.11.2015 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2015 року (а.с.30) на суму штрафної (фінансової) санкції 17000 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак, повернулося 08.01.2016 року, у зв`язку із спливом терміну зберігання (а.с.32).

Внаслідок вищенаведеного в інтегрованій картці платника податку ФОП ОСОБА_1 виникла недоїмка, по коду платежу 21081500 «адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у розмірі 17000 грн.

Позивачем сплачено, відповідно до квитанції №95 від 05.01.2017 року (а.с.13) 1000 грн. та відповідно до квитанції №49473762 від 27.05.2020 року (а.с.12) 16254 грн. недоїмки, по коду платежу 21081500 «адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Після надходження сплати 05.01.2017 року в сумі 1000 грн. та 27.05.2020 року 162554 грн. в інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 нараховано пеню за період з 19.01.2016 року по 04.01.2017 року у розмірі 253,91 грн. та за період з 19.01.2016 року по 26.05.2020 року 18384,79 грн. відповідно.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зауважує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковим кодексом України визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У відповідності до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до приписів пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України).

При цьому, пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2015 року на суму штрафної (фінансової) санкції 17000 грн. (а.с.30), що прийняте на підставі висновків акту фактичної перевірки №177/21/ від 17.11.2015 року, надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак, повернулося 08.01.2016 року, у зв`язку із спливом терміну зберігання (а.с.32).

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з абзацом 2 пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

На підставі вищенаведених норм чинного законодавства, а також фактичних обставин справи, грошове зобов`язання по податковому повідомленні-рішенні № від 03.12.2015 року (а.с.30) набуло статусу узгодженого 22.01.2016 року.

Таким чином, з урахуванням моменту виникнення зазначеного податкового боргу, суд зазначає, що 1095 денний строк, визначений у статті 102 Податкового кодексу України сплинув, що зумовлює визнання означеного боргу «безнадійним».

Отже, сума податкового боргу позивача поза межами 1095 днів, з урахуванням часткового погашення 05.01.2017 року в сумі 1000 грн. (а.с.13) та нарахованої за результатами такого погашення пені у сумі 253,91 грн., становить 16253,91 грн..

Враховуючи вищенаведені положення Податкового кодексу України, податковий борг у розмірі 16253,91 грн. підлягав визнанню безнадійним, що не було враховано Відповідачем.

Згідно підпункту 19.1.24 пункту 19.1 статті 19 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 Податкового кодексу України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, що затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України №577 від 10.10.2013 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №1844/24376 від 31.10.2013 року (далі по тексту Порядок №577). Зокрема, у підпункті 2.1.3 пункту 2.1 Порядку №577 визначено, що безнадійним податковим боргом є, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу.

Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку № 577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку № 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку № 577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 Податкового кодексу України, пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку № 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 813/4430/16, від 09.07.2019 року у справі № 0240/2269/18-а, від 09.03.2021 року у справі №300/2353/19, що в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом.

Суд зазначає, що із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що у контролюючого органу існувало право на стягнення, в тому числі і зарахування поточних платежів у рахунок погашення податкового боргу, протягом 1095 днів з наступного дня після настання певної події неподання податкової декларації, звіту, та/або спливу граничного строку сплати грошових зобов`язань, а також після фактичного подання декларації, але не пізніше наступних 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. За спливом даного строку контролюючий орган мав визнати нестягнений та непогашений податковий борг безнадійним і прийняти рішення про його списання.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи Відповідача про зарахування сплачених коштів в рахунок сплати безнадійного боргу, обов`язок по списанню якого виник у Відповідача до моменту такої сплати.

В той же час, Відповідачем не надавались суду докази, що з моменту утворення податкового боргу контролюючий орган вживав будь-які заходи спрямовані на стягнення з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу в загальному розмірі 16253,91 грн., в тому числі, шляхом реалізації права контролюючого органу, наділеного підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, в частині звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Враховуючи викладене вище, а також з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт закінчення визначеного Податковим кодексом України строку, передбаченого для стягнення контролюючим органом заборгованості у сумі 16253,91 грн., суд дійшов переконання, що відповідач, не приймаючи у даному випадку рішення про списання зазначеного податкового боргу, який набув статусу безнадійного, всупереч вимогам Порядку № 577, допустив протиправну бездіяльність.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (частина 4 статті 9, частина 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних доказів на обґрунтування правомірності встановленої бездіяльності.

Відтак, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що Головне управління ДПС у Рівненській області, не приймаючи рішення на списання безнадійного податкового боргу по коду платежу 21081500 «адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що становить 16253,91 грн., допустив протиправну бездіяльність всупереч положенням податкового законодавства та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно вимоги Позивача про визнання податкового боргу ФОП ОСОБА_1 в сумі 16254,00 грн. безнадійним та зобов`язання Головного управління ДПС у Рівненській внести корегування до інтегрованої картки платника податку щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 безнадійного боргу у сумі 16254 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, зокрема, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частина 2).

Отже, нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (частина 4 цієї ж статті).

Таким чином, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення, і це прямо передбачено пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Зі змісту положень, закріплених у пункті 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку порушення прав позивача, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд враховує, що відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Згідно зазначених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 04.09.2018 року у справі № 813/4430/16, від 11.02.2020 року у справі №0940/2394/18.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки борг ФОП ОСОБА_1 в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є безнадійним податковим боргом, бездіяльність відповідача щодо списання податкового боргу є протиправною та можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання відповідача внести коригування до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) шляхом виключення безнадійного податкового боргу в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2102,00 грн., сплачена відповідно до квитанції №30 від 08.12.2020 (а.с.7).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати податковий борг фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» безнадійним податковим боргом.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, код ЄДРПОУ ВП 43142449) щодо несписання безнадійного податковоо боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, код ЄДРПОУ ВП 43142449) внести коригування до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) шляхом виключення безнадійного податкового боргу в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28 вересня 2021 року

Суддя У.М. Нор