Справа № 160/12617/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 вересня 2021 року Справа 160/12617/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі за участі представників: позивача відповідачаЮхно І.В. Главчеві В.Ф. Шпакової Т.С. Армашової І.М.
розглянувши в підготовчому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, у якому позивач просить суд:

- скасувати наказ Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 15.06.2021 №1471к, яким було поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15 травня 2020 року;

- скасувати наказ Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №1527к від 23.06.2021, яким було звільнено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 23 червня 2021 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури з 28 травня 2021 року;

- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 травня 2021 по день постановлення рішення.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 протягом 2020-2021 років оскаржував в судовому порядку своє звільнення з органів прокуратури, оформлене наказом прокуратури Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року № 370к. Так, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №160/5629/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року № 370к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури з 15 травня 2020 року; стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 травня 2020 року по 27 травня 2021 року включно у розмірі 286 101,76 грн. з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Позивач вказує, що 15.06.2021 керівником Дніпропетровської обласної прокуратури на підставі постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №160/5629/20 було прийнято наказ №1471к про поновлення позивача на посаді. 23.06.2021 наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15 травня 2020 року.

На думку позивача, зазначення Дніпропетровською обласною прокуратурою з приводу повторного звільнення позивача з одних і тих самих підстав, що вже були розглянуті судом, є незаконними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, порушують гарантії, що зазначені в Конституції України, та повинні бути скасовані, а ОСОБА_1 поновлений на рівнозначній посаді.

Позивач посилається на проведення процедури поновлення ОСОБА_1 на посаді із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивач не був поновлений в найкоротший строк від дати набрання чинності постановою Третього апеляційного адміністративного суду. Відповідач не здійснив жодної належної дії направленої на повідомлення Позивача про винесення наказу про поновлення. Позивач не був ознайомлений з наказом про поновлення в день його винесення. Ознайомлення з наказом, з незалежних від позивача причин, відбулось лише 17.06.2021, через 2 дні після його винесення. Крім того, через пару днів після вручення наказу про поновлення (23.06.2021) позивача було звільнено. Отже, Позивач фактично не був допущений до роботи, йому не було визначено робоче місце, не було встановлено посадові обов`язки тощо.

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача містять лише формальні ознаки виконання судового рішення про поновлення особи на робочому місці, однак судове рішення фактично виконано не було.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровської обласної прокуратури про скасування наказів Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 15.06.2021 №1471к, №1527к від 23.06.2021, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі загальне позовне провадження; призначено підготовче судове засідання 25.08.2021 о 10:15 год; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідача додаткові докази та встановлено строк для їх подання.

25.08.2021 у зв`язку з перебування головуючого суді Юхно І.В. у відпустці адміністративну справу №160/12617/21 знято з розгляду та призначено підготовче судове засідання 13.09.2021 об 11:30 год.

13.09.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому Дніпропетровська обласна прокуратура позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що, зокрема, наказом прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 № 370к позивача звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури. Підставою для винесення вищезазначеного наказу стало рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №224 від 09.04.2020 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 по справі №160/5629/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про визнання протиправними рішень, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №160/5629/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного від 23.12.2020 по справі №160/5629/20 - скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року № 370к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури з 15 травня 2020 року. Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 травня 2020 року по 27 травня 2021 року включно у розмірі 286 101,76 грн. з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 15.06.2021 №1471к позивача поновлено на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органах прокуратури з 15.05.2020.

Відповідач зазначає, що про поновлення на роботі ОСОБА_1 повідомлено у телефонному режимі, після чого 17.06.2021 останній з`явився до обласної прокуратури та ознайомився під підпис з вказаним наказом.

Поряд із цим, відповідач наголошує, що незважаючи на те, що позивач був ознайомлений з наказом про поновлення на роботі під підпис, у тому числі і про те, що роботодавцем визначено йому робоче місце, останній не з`явився на роботі протягом всього часу до звільнення з посади, відповідно й не міг ознайомитися із своїми обов`язками.

Відповідач також посилається на те, що штатний розпис Дніпропетровської обласної прокуратури, чинний на дату поновлення позивача не містить посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області.

Водночас, відповідач посилається на те, що станом на дату звільнення ОСОБА_1 прокуратура Дніпропетровської області не була перейменована на Дніпропетровську обласну прокуратуру, на час звільнення позивача такого органу не існувало. Отже поновити ОСОБА_1 на посаді було можливо виключно в прокуратурі Дніпропетровської області з 15.05.2020.

Таким чином, на думку відповідача, наказ №1471к керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 15.06.2021 винесений у порядку та у спосіб, визначений законом, а отже ознак протиправності дані накази не містить.

13.09.2021 у підготовчому судовому засіданні представник відповідача просив суд поновити строк для подання відзив на позов, зазначивши, що копія позову та ухвала про відкриття провадження надійшли не на належну електронну адресу відповідача. Судом протокольною ухвалою задоволено клопотання представника відповідача та прийнято відзив на позов до розгляду. З метою забезпечення права позивача подати відповідь на відзив судом оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 21.09.2021 о 15:00 год.

21.09.2021 засобами електронного зв`язку до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

21.09.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про залучення додаткових доказів у справі.

21.09.2021 у підготовчому судовому засіданні судом ініційовано питання про закриття провадження в частині позовних вимог про скасування наказу Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 15.06.2021 №1471к, яким було поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15 травня 2020 року. Представник відповідача питання про закриття провадження в частині позовних вимог залишив на розсуд суду, представник позивача заперечував щодо закриття провадження в частині позовних вимог.

Вирішуючи питання про закриття провадження в частині позовних вимог, суд виходить із наступного.

Наказом прокурора Дніпропетровської області № 370к від 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14 травня 2020 року, із зазначенням в якості підстави рішення кадрової комісії № 2.

Не погодившись із вказаним наказом, 25.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, в якій з урахуванням уточненої заяви від 19.08.2020 року просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 224 від 09.04.2020 року другої кадрової комісії № 2 про неуспішне проходження прокурором відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 за № 370к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та з органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та в органах прокуратури або на іншій рівнозначній (аналогічній) посаді в Офісі Генерального прокурора та/або у відповідній регіональній прокуратурі;

- стягнути з Відповідача 1 - прокуратури Дніпропетровської області на користь позивача за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.05.2020 року до дати фактичного поновлення на роботі, у порядку та за алгоритмом визначеним постановами Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, та № 1155 від 11.12.2019 «Про умови оплати праці прокурорів», яка набрала чинності 16.01.2020, з урахуванням п. 3 Розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 по справі №160/5629/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, та за результатами розгляду апеляційної скарги постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №160/5629/20:

- апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково;

- рішення Дніпропетровського окружного адміністративного від 23.12.2020 по справі №160/5629/20 - скасовано та ухвалено нове судове рішення;

- позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково;

- визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року № 370к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури з 15 травня 2020 року;

- стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 травня 2020 року по 27 травня 2021 року включно у розмірі 286 101,76 грн. з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів;

- в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили зазначена постанова набрала законної сили 27.05.2021.

15.06.2021 керівником Дніпропетровської обласної прокуратури №1471к відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про прокуратуру», ст.235 КЗпП України прийнято наказ, яким:

- скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року №370к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14 травня 2020 року;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органах прокуратури з 15 травня 2020 року;

- прокурору відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області визначено робоче місце у відділі нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Дніпропетровської обласної прокуратури;

- начальнику відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Дніпропетровської обласної прокуратури забезпечено ведення табельного обліку використання робочого часу та контроль за дотриманням ОСОБА_1 вимог Правил внутрішнього службового порядку прокурорів органів Дніпропетровської обласної.

У вищевказаному наказі в якості підстави для прийняття зазначено постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №160/5629/20.

В подальшому, наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 23.06.2021 №1527к звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 23 червня 2021 року на підставі рішення кадрової комісії №2 від 09.04.2020 №224.

Не погодившись, зокрема, з діями Дніпропетровської обласної прокуратури щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді на підставі постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №160/5629/20, які оформлені наказом від 15.06.2021 №1471к, позивач звернувся із адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами в частині прийняття наказу від 15.06.2021 №1471к, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.370 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 8 статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що КАС України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (стаття 287 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15 вказав, що зазначені правові норми КАС України (статті 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

В той же час, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п.40) наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», від 15 березня 2001 року, заява №40758/09, п.68).

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, неодноразово наведеній у постановах від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, від 03.04.2019 у справі №820/4261/18, від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а, від 24.09.2020 у справі №640/15623/19.

Крім того, суд звертає увагу, що в постанові від 29.07.2020 у справі №580/1264/19 Верховний Суд вказав, що у разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу, що оскаржуваний в межах даного провадження наказ від 15.06.2021 №1471к прийнято керівником Дніпропетровської обласної прокуратури на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 №160/5629/20.

При цьому, доводи позивача, викладені в адміністративному позові, фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з процедурою поновлення його на посаді на виконання рішення суду, яке набрало законної сили - постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 №160/5629/20.

Тобто, суд приходить до висновку, що спір у справі в частині вимог щодо правомірності наказу Дніпропетровської обласної прокуратури наказ від 15.06.2021 №1471к, що розглядається, є тотожним спору в адміністративній справі №160/5629/20, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. У спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для надання судом оцінки рішенням, діям чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

В той же час, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria) від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Поряд із цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Пунктами 1 та 4 частини 1 статті 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити.

Поряд із цим, на виконання положень ч.1 ст.239 КАС України, суд роз`яснює позивачеві, що закриття провадження в даній справі не позбавляє його права звернутись до суду із заявою в порядку, визначеному статтями 382, 383 КАС України.

Частиною 2 статті 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Оскільки позивач в силу пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI звільнений від сплати за подання цього адміністративного позову, а наявності інших судових витрат, понесених сторонами матеріали справи не містять, то судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 238, 239, 248, 253 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №160/12617/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині позовних вимог про скасування наказу Керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 15.06.2021 №1471к, яким було поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15 травня 2020 року.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 2 статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 295 та 297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст ухвали згідно з вимогами частини третьої статті 243 КАС України складено 22 вересня 2021 року.

Суддя І.В. Юхно