Справа № 500/5636/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5636/21

30 вересня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Управління соціальної політики Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови від 20.08.2021 року №65978263, -

ВСТАНОВИВ:

Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (далі - Управління, позивач) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (далі - Відділ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови від 20.08.2021 ВП №65978263 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 27.08.2021 Управління отримало постанову 20.08.2021 ВП №65978263 про накладення штрафу, прийняту головним державним виконавцем Відділу Ільків Н.В., якою за невиконання виконавчого листа №500/1482/21 від 09.06.2021, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом, накладено на боржника Управління штраф у розмірі 5100 грн. Позивач зазначає, що така постанова винесена державним виконавцем протиправно, без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Позивачем на виконання рішення суду справі № 500/1482/21, яким Управління зобов`язано перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум допомоги, у добровільному порядку проведено перерахунок такої грошової допомоги стягувачу. Довідку про здійснення нарахування 15.06.2021 Управлінням надіслано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

12.07.2021 до позивача надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2021. Листом від 16.07.2021 Управління повідомило Відділ про те, що рішення суду виконано Управлінням в межах його компетенції та про те, що виплатити кошти ОСОБА_1 . Управління не взмозі з поважних причин - відсутність бюджетних призначень на дані цілі. Також Управлінням 21.01.2021 до Тернопільського окружного адміністративного суду подано заяву про відстрочення виконання судового рішення по справі №500/1482/21.

У позовній заяві позивач посилається на статтю 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачає, що фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, та постанову Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», про те, що виплату до 5 травня разової грошової допомоги, проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі відповідним структурним підрозділам з питань соціального захисту населення. Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Управління.

Позивач також зазначає положення Бюджетного кодексу України (далі - БК України) та вказує, що Управління є лише розпорядником державних коштів, які виділені в межах бюджетних асигнувань і з поважних причин не в змозі провести виплату на виконання рішення суду. Вважає, що виконати рішення суду у повному обсязі Управлінню не видалося можливим через поважні причини, які не залежать від Управління, оскільки фактична виплата коштів відбувається за рахунок Державного бюджету України. В свою чергу, за підписом міського голови Тернополя на ім`я Прем`єр-міністра України Шмигаля Д.А. та на Комітет Верховної ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів, скеровано звернення за №6450 від 02.04.2021 щодо ініціювання внесення змін до Державного бюджету України та виділення коштів на виконання судових рішень і виплати у 2021 році допомоги у розмірах, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З посиланням на положення статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) позивач вважає, що постанова про накладення штрафу винесена державним виконавцем безпідставно та з порушенням вимог Закону, державний виконавець не встановив наявність чи відсутність поважних причин невиконання рішення суду, а Управління в межах своєї компетенції виконало рішення суду.

Ухвалою суду від 08.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено у справі судове засідання на 20.09.2021.

У судовому засіданні 20.09.2021 представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові.

Судове засіданні відкладено до 30.09.2021 у зв`язку з неявкою позивача та відсутністю витребовуваних доказів.

Відповідач 27.09.20210 року, з пропушенням строку, подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Постановою про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника виконати рішення суду на протязі 10 робочих днів. 26.07.2021 на адресу Відділу надійшов лист Управління від 16.07.2021 з якого встановлено, що рішення суду в повному обсязі боржником не виконано, а саме: не виплачено стягувачу грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум допомоги.

Станом на 20.08.2021 інформація щодо виконання виконавчого листа на адресу відділу не надходила, а тому, керуючись вимогами статей 18, 63, 75 Закону № 1404-VIII, 18.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду. Відповідач вважає, що в боржника були відсутні поважні причини невиконання судового рішення.

Враховуючи наведені вище обставини, відповідач вказує, що оскаржувану постанову про накладення штрафу державним виконавцем було винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII. Також відповідач наводить практику Верховного Суду щодо розгляду подібних справ. Просить у позові відмовити.

Одночасно з відзивом на позов відповідачем надано до суду матеріали виконавчого провадження.

У судове засідання 30.09.2021 учасники справи не прибули, від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності у порядку письмового провадження.

З огляду на це та з урахуванням приписів частини третьої статті 194, частини четвертої статті 229 КАС України розгляд справи продовжено у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання звукозаписувальною технікою.

Заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні 08.06.2021, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, у тому числі матеріали виконавчого провадження, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Тернопільським окружним адміністративним судом 05.05.2021 видано виконавчий лист у справі №500/1482/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якого зобов`язано Управління перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум допомоги .

На підставі заяви стягувача, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону №1404-VIII, державним виконавцем Відділу Ільків Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2021 ВП №65978263 по виконанню виконавчого листа №500/1482/21, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 09.06.2021. У цій постанові встановлено боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження надіслано сторонам виконавчого провадження, зокрема Управлінню 06.07.2021, та отримано боржником 12.07.2021.

Листом від 16.07.2021 Управління повідомило Відділ про те, що рішення суду виконано Управлінням в межах його компетенції та про те, що виплатити кошти ОСОБА_1 . Управління не взмозі з поважних причин, а саме через відсутність бюджетних призначень на дані цілі.

Одночасно позивачем подано до Відділу довідки про здійснення нарахування на виконанння вищевказаного рішення суду та копії звернення за підписом Міського голови від 02.04.2021, 04.06.2021.

21.07.2021 Управлінням подано також до Тернопільського окружного адміністративного суду заяву про відстрочення виконання судового рішення по справі №500/1671/20.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 заяву про відстрочення виконання рішення суду в адміністративній справі №500/1482/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути Управлінню соціальної політики Тернопільської міської ради без розгляду.

20.08.2021 головним державним виконавцем Відділу Ільків Н.В. винесено постанову про накладення штрафу ВП №65978263, якою за невиконання виконавчого листа, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом у справі №500/1482/21, накладено на боржника Управління штраф у розмірі 5100 грн.

Одночасно зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Також судом встановлено, що позивачем на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1482/21 проведено перерахунок ОСОБА_1 як учаснику бойових дій разової грошової допомоги до 5 травня 20202 року з врахуванням раніше виплачених сум (.а.с 7). Відповідну довідку про здійснення нарахування №2615/13.08 від 15.06.2021 Управлінням надіслано супровідним листом за №2713/13.08 від 16.06.2021 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.8).

Не погоджуючись із постановою державного виконавця від 20.08.2021 ВП №65978263 про накладення штрафу, позивач 03.09.2021, у межах строку, визначеного статтею 287 КАС України, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Основного Закону судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (пункт перший частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закон №1404-VIII).

Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій частина восьма статті 19 цього ж Закону).

Предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури виконання судового рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону №1404-VIII. Так за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання у встановлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Спірна постанова містить посилання на статті 63 та 75 Закону №1404-VIII як на правову підставу накладення штрафу.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Такі висновки щодо застосування норм права стосовно питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі №420/70/19 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України застосовуються судом при вирішенні даної справи.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності підстав для відповідальності позивача як боржника у виконавчому провадженні ВП №65978263, суд встановив, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1482/21 Управління здійснило нарахування ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум допомоги, сума до виплати склала 6800,00 грн (а.с.7). Таке нарахування коштів проведено ще до відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим боржником не проведено виплату нарахованих коштів з підстав відсутності бюджетного фінансування.

Вирішуючи питання чи є такі причини поважними суд враховує, що Верховний Суд у своїх постановах (від 21.08.2019 у справі №754/3105/17, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відтак, позивачем виконано рішення суду не у повному обсязі не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, доказом чого є представлені виписки по рахунках (а.с. 17-20), що є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 Закону №1404-VIII.

Також судом враховується, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).

У вказаному пункті також зазначено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у встановлених розмірах.

Таким чином, Міністерство соціальної політики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які і здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Також суд зауважує, що джерелом фінансування разової грошової допомоги учасникам бойових дій є кошти Державного бюджету України.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, регулюються Бюджетним кодексом України (частина перша статті 1 БК України).

Крім іншого, до основних принципів побудови бюджетної системи України належать принцип збалансованості, який передбачає, що повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період (пункт 2 частини першої статті 7 БК України), а також принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями (пункт 8 частини першої статті 7 БК України).

Відповідно до частини першої статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (частина друга статті 23 БК України).

Порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, зокрема, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань (пункт 20 частини першої статті 116 БК України), нецільове використання бюджетних коштів (пункт 24 частини першої статті 116 БК України), здійснення видатків, які відповідно до цього Кодексу мають проводитися з іншого бюджету (пункт 28 частини першої статті 116 БК України), здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України (пункт 29 частини першої статті 116 БК України).

Підтвердженням відсутності бюджетного фінансування, позивачем подано довідку від 01.09.2021 №3567/13/02 про те, що протягом 2020-2021 років Управлінню не виділялися кошти з Державного бюджету України для виплати разової грошової допомоги до 5 травня в сумах, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 21).

Також суд з`ясовував питання чи вживав позивач заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення. З цього приводу суд встановив, що міським головою Тернополя за ініціативи позивача направлено звернення за №6450 від 02.04.2021 Прем`єр-Міністру України Шмигалю Д.А. та на Комітет Верховної ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів, щодо ініціювання внесення змін до Державного бюджету України та виділення коштів на виконання судових рішень і виплати у 2021 році допомоги у розмірах, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 15-16).

Таким чином, враховуючи, що позивачем рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1482/21 виконано не у повному обсязі не з його вини, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

При цьому суд критично оцінює пояснення відповідачів про те, що боржник не скористався своїми правами, встановленими Законом №1404-VIIІ, а саме: не звернувся до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, не звернувся до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання, а також не надав державному виконавцю відомостей, які б зумовили обов`язкове зупинення виконавчого провадження. Як встановлено судом Управління зверталося до суду із заявою від 21.07.2021 про відстрочення виконання судового рішення, проте не чекаючи завершення судом розгяду вказаної заяви (14.09.2021), відповідачем прийнято 20.08.2021 оскаржену постанову.

Як визначено частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми означають, що позивач повинен довести, яким чином суб`єктом владних повноважень (у даному випадку державним виконавцем) порушено його права під час здійснення заходів примусового характеру. У свою чергу, відповідач має обов`язок довести, що його рішення чи дії прийняті (вчинені) у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Суду надано достатні і переконливі докази наявності поважних причин невиконання позивачем судового рішення, яким його зобов`язано вчинити певні дії. Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення повністю.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем відповідно до платіжного доручення №382 від 01.09.2021 сума судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Управління соціальної політики Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ВП №65979 від 20 серпня 2021 року про накладення штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь Управління соціальної політики Тернопільської міської ради судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (місцезнаходження/місце проживання: вул. Лисенка, 8,м. Тернопіль,46002 код ЄДРПОУ/РНОКПП 03195636);

відповідачі:

- Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (місцезнаходження/місце проживання: вул. Грушевського, 8,м. Тернопіль,46021 код ЄДРПОУ/РНОКПП 43316386);

- Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Грюнвальдська, будинок 11, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.