Справа № 400/2003/21
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 р. № 400/2003/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагаря В.С., за участю секретаря судового засідання Задніпрянець М.Б., розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, вул. Індустріальна, 89, м. Мелітополь, Запорізька область, 72316,

третя особа:Державне бюро розслідувань, вул. Панаса Мирного, 28, м. Київ11, Центральна Частина Києва, м. Київ, 01011,

про:визнання протиправним та скасування наказу від 26.02.2021 № 49о/с; поновлення на посаді з 01.03.2021; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.03.2021,

За участю:

позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Бурашнікова О.С.;

від третьої особи: не з`явився

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (далі-відповідач або ТУ ДБР у м. Мелітополі), з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ ТУ ДБР у м. Мелітополі від 26.02.2021 № 49о/с «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити позивача в ТУ ДБР у м. Мелітополі, на посаді, що є рівнозначною посаді головного спеціаліста сектора криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, в чинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі, з 01.03.2021;

- стягнути з ТУ ДБР у м. Мелітополі середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2021 до дня ухвалення рішення суду про поновлення на посаді, без урахування обов`язкових відрахувань;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді, що є рівнозначною посаді головного спеціаліста сектора криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, в чинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі, та стягнення з ТУ ДБР у м. Мелітополі, на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність оскаржуваного наказу, як такого, що прийнятий відповідачем всупереч вимогам законодавства України та без урахування вимог КЗпП України. На думку позивача, визначене в оскарженому наказі формулювання навіть не підпадає під приписи п.1. ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», при цьому, що скорочення посади державної служби внаслідок зміни структурного та штатного розпису не відбулось, адже змінилася фактично лише назва структурного підрозділу, тоді як посада позивача в ньому залишилась. В порушення трудового законодавства, позивачу не запропоновано іншу рівнозначну посаду. Крім того, позивач зазначає про протиправність оскаржуваного наказу з огляду на те, що останній підписано т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойваном Я.М., який не є суб`єктом призначення та керівником державної служби у розумінні ст. 87 Закону України «Про державну службу».

05.05.2021 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що на підставі положень статті 12, 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», наказом Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №202 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м.Мелітополі» наказом Державного бюро розслідувань від 30 грудня 2020 року №303 ДСК «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» внесено зміни до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі, які вводились в дію з 01 березня 2021 року. Відповідно до наказів, посади державної служби у слідчому управлінні, в тому числі Другому слідчому відділі (відділі з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя), ТУ ДБР у м. Мелітополі, виведені зі штатного розпису та введено нові посади (іншої категорії) старшого та середнього начальницького складу, такі як старший слідчий в особливо важливих справах (підполковник ДБР), старший слідчий (майор ДБР) та слідчий (капітан ДБР). Тож, відбулось скорочення посади позивача. Переведення працівників ДБР як державних службовців на посади інших категорій неможливий. Позивача належним чином попереджено про наступне вивільнення: 26.01.2021 складено попередження №17-09/454/9-23/2021, із яким позивач ознайомився 28.01.2021. З огляду на викладене, спірний наказ винесено правомірно, у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства, порушень трудового законодавства, про які зазначає позивач, не було. Відповідач наголошує, що оскаржуваний наказ підписано т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Ярославом Лісойваном у межах наданих ст. 13 Закону України «Про Держане бюро розслідувань» повноважень директора ТУ ДБР у м. Мелітополі, на підставі ст. 87 Закону України «Про державну службу», а також, з дотриманням зазначених у ч. 2 ст. 2 КАС України вимог: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано. До повноважень директора ДБР та директора ТУ ДБР належить, зокрема, призначення на посади та звільнення з посад працівників Державного бюро розслідувань в межах наданих їм компетенцій (п. 9 ч. 1 ст. 12 та п. 2 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про державне бюро розслідувань»). За наведених обставин відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

06.05.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що на день звільнення - 01 березня 2021 року, т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойван Я.М. не був керівником державної служби в цьому правоохоронному органі і, як наслідок, не мав повноважень керівника державної служби та не здійснював його повноважень щодо державних службовців очолюваного ним органу, зокрема і щодо звільнення в порядку пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». А відтак, у т.в.о. Директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойвана Я.М. були відсутні повноваження щодо звільнення позивача із займаної посади та підписання відповідного наказу про таке звільнення.

07.07.2021 від третьої особи Державного бюро розслідувань надійшло пояснення, в яких зазначено, що наказом Державного бюро розслідувань від 14.02.2020 року № 42 затверджено нову структуру системи Державного бюро розслідувань та визнано таким, що втратив чинність, наказ Державного бюро розслідувань від 21.12.2017 року № 1 «Про затвердження організаційної структури Державного бюро розслідувань». Для забезпечення ефективності та належного виконання покладених на Державне бюро розслідувань завдань, як державного правоохоронного органу щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції, слідчі Державного бюро розслідувань повинні відноситись до осіб рядового і начальницького складу. Враховуючи, що Законом України «Про Державне бюро розслідувань», зокрема, статтею 14-3 не передбачено переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом, Державним бюро розслідувань прийнято рішення регламентувати порядок дій у разі прийняття відповідних змін до штатного розпису центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань. У зв`язку з цим, наказом ДБР від 08.07.2020 року № 323 затверджено Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами. Надалі, наказом ДБР від 15.10.2020 року № 583 внесено зміни до наказу ДБР від 08.07.2020 року № 323, та доповнено Перелік посад у територіальних управліннях, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, зокрема посадами: начальник відділу (слідчого, оперативного) - підполковник ДБР; заступник начальника відділу (слідчого, оперативного) підполковник ДБР; старший слідчий слідчого відділу - майор ДБР; слідчий слідчого відділу - капітан ДБР. Згідно з додатком до наказу ДБР від 20.10.2020 року № 202 ДСК, посади державної служби ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, в тому числі посаду, яку обіймав позивач виведено із штатного розпису. Водночас до штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, введено нові посади (іншої категорії) - рядового та начальницького складу у новостворених відділах згідно нової структури територіального управління, якою взагалі не передбачено Сектора криміналістики та експертної роботи. Отже, посади державної служби у раніше діючих підрозділах, зокрема, у Другому слідчому відділі (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя), а саме 22 штатних посад державної служби скорочено. За наведених обставин вважає, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 01.04.2021 року відкрито провадження по справі, та зазначено що про дату судового засідання сторін буде повідомлено після закінчення карантину та зниження епідеміологічної ситуації.

Ухвалою суду від 21.04.2021 суд призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 12.05.2021.

Ухвалою суду від 26.05.2021 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.06.2021, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державне бюро розслідувань.

Ухвалою від 23.06.2021 суд закрив підготовче провадження та розпочав розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Позивач у судовому засідання підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив залишити їх без задоволення.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у поясненнях на позовну заяву, та просив залишити їх без задоволення.

08.09.2021 року у судовому засіданні, на підставі статті 250 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Наказом ТУ ДБР у м. Мелітополі від 10.02.2020 № 05 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста сектора криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, в чинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі з 11.02.2020 як визначеного переможцем конкурсу, з випробувальним строком 6 місяців. Відповідно до протоколу №43 оперативної наради при в.о. Директора ТУ ДБР у м. Мелітополі від 14.08.2020 прийнято рішення про завершення проходження ОСОБА_1 випробувального строку з 14.08.2020 та залишено на службі.

Під час служби на посаді головного спеціаліста сектора криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, в чинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі жодних нарікань, зауважень, претензій до виконуваної позивачем роботи від керівництва ТУ ДБР у м. Мелітополі на адресу позивача не надходило. До роботи ставився сумлінно, відповідально, дотримуючись вимог закону та правил етики державного службовця, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, неодноразово виконував обов`язки завідувача сектора криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, в чинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі на час перебування завідувача сектора Задерія І.А у відпустці.

Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 26.01.2021 року №17-09/454/9-23/2021 директор ТУ ДБР у м. Мелітополі, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», попередив позивача про наступне скорочення посади державної служби - головного спеціаліста сектора криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, в чинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі, яку він обіймав, з 01 березня 2021.

З вказаним попередженням позивач ознайомився особисто під підпис 28.01.2021 року, проти чого позивач не заперечує.

Наказом т.в.о. ТУ ДБР у м. Мелітополі від 26.02.2021 року № 49-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 87, ст. 89 Закону України «Про державну службу», керуючись п.п. 2, 5 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», позивача звільнено з посади головного спеціаліста сектора криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, в чинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі, з 01.03.2021 р. у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненнями державної служби.

Підставою для звільнення позивача став наказ Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року № 202ДСК, наказ Державного бюро розслідувань від 30.12.2020 року № 303ДСК, наказ ТУ ДБР у м. Мелітополі від 22.10.2020 р. №135 о/с, наказ ТУ ДБР у м. Мелітополі від 26.01.2021 р. №4 о/с, персональне попередження про наступне вивільнення від 26.01.2021 року №17-09/454/9-23/2021.

Надаючи оцінку обгрунтованості доводів позивача про незаконність його звільнення, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

12 листопада 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон №794-VIII "Про Державне бюро розслідувань" (далі - Закон № 794-VIII), який набрав чинності з 01 березня 2016 року, відповідно до статті 1 якого ДБР визначено як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Нормами Закону № 794-VIII ДБР визначався як орган виконавчої влади із спеціальним статусом, структурно незалежний від існуючих правоохоронних органів.

На виконання пункту 1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №794-VIII Кабінет Міністрів України 29 лютого 2016 року прийняв постанову № 127 "Про утворення Державного бюро розслідувань".

03 грудня 2019 року Верховна Рада України, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР, прийняла Закон № 305-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" (далі - Закон № 305-IX), який набрав чинності 27 грудня 2019 року.

Статтею 1 Закону № 794-VIII (у редакції з 27.12.2019 року) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

З 27 грудня 2019 року ДБР припинило своє існування, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції та змінило статус на державний правоохоронний орган.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII визначено, що однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Дослідивши докази по справі, встановлено, що позивач обіймав посаду державної служби, а саме головного спеціаліста сектора криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, в чинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі та спірним наказом позивача звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненнями державної служби відповідно до пункту 1 частини 1, частини 4 статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу».

02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2019 року №378-IX «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», яким, зокрема, змінено порядок скорочення посад державної служби.

Так, відповідно до частини 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

13 лютого 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020 року №440-ІХ (далі Закон №440-IX), яким внесені зміни до Закону №889-VIII.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону №889-VIII (в редакції Закону №440-IX від 14.01.2020 року, чинній на момент попередження позивача про наступне вивільнення) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Після внесення Законом №440-IX змін у Закон №889-VIII положення статті 49-2 КЗпП України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.

Національне агентство України з питань державної служби відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону України «Про державну службу» надало «Роз`яснення щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України «Про державну службу») від 20.02.2020 №86 р/з», згідно з якими при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону, положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Положеннями частини 3 статті 5 Закону №889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону №889-VIII на час існування спірних правовідносин було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, то в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню, а тому доводи позивача про невиконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування позивача, суд вважає помилковими.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.07.2021 року справа №640/11024/20 здійснив тлумачення щодо застосування положень статті 87 Закону України «Про державну службу» при звільненні державних службовців Державного бюро розслідувань. Зокрема, вжите у частині третій статті 87 Закону №889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Доводи позивача щодо відсутності фактичного скорочення посади головного спеціаліста сектора криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, в чинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі спростовуються наступним.

Наказом ДБР від 08.07.2020р. №323 затверджено Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

Відповідно до підп. 1.4. п. 4 наказу ДБР від 15.10.2020 р. №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», було затверджено структуру територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, штатною чисельністю 75 штатних одиниць (Додаток 4).

15.10.2020 р. наказом ДБР від 15.10.2020 року №583 внесено зміни до Переліку посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, затвердженого наказом ДБР від 08.07.2020 р. №323.

Наказом ДБР від 20.10.2020р. №202 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі», відповідно до пунктів 4,8 частини першої та частини другої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої Закону України «Про державну службу», та Переліку посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, затвердженого наказом ДБР від 08.07.2020 року №323 (із змінами), затверджено зміни до штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі на 2020 рік №3 (вводиться в дію з 01.12.2020), №4 (вводяться в дію з 23.12.2020), №5 (вводяться в дію з 04.01.2021), №6 (вводяться в дію з 01.02.2021), відповідно до яких штатна чисельність складатиме 75 одиниць.

Відповідно до змін до штатного розпису на 2020 рік №6 ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, посади державної служби у слідчому управління ТУ ДБР у м. Мелітополі виведені з штатного розпису (всього виведено 53 штатні посади) та водночас введено нові посади (іншої категорії) старшого та середнього начальницького складу всього 24 штатні посади, а саме:

Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Мелітополі) зі штатом: начальник відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 1 штатна посада (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 2 штатні посади (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 4 посади начальницького та середнього складу;

Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Запоріжжі) зі штатом: начальник відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), заступник начальника відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 4 штатні посади (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 4 штатні посади (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 10 посад начальницького та середнього складу;

Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Херсоні) зі штатом: начальник відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), заступник начальника відділу 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 4 штатні посади (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 4 штатні посади (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 10 посад начальницького та середнього складу.

Наказом ДБР від 30.12.2020 року №303 ДСК затверджено зміни до наказів ДБР, зокрема, пунктом 7 наказу ДБР від 30.12.2020 року №303 ДСК наказано у пункті 4 наказу ДБР від 20.10.2020 року №202ДСК словосполучення «з 01 лютого 2021 року» замінити на словосполучення «з 01 березня 2021 року».

Наказом ДБР від 25.01.2020 року №43ДСК затверджено та введено в дію штатний розпис Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, штатною чисельністю 75 одиниць.

Згідно із службовою запискою начальника відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Мелітополі, адресованої Директорові ТУ ДБР у м. Мелітополі, від 30.04.2021 року штатна чисельність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, була скорочена на 40 посад.

Отже, внаслідок реалізації зазначених наказів ДБР посади державної служби у слідчому управлінні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, були повністю виведені зі штатного розпису територіального управління, в тому числі і посада, яку займав позивач - головного спеціаліста Другого слідчого відділу виведена зі штатного розпису, що підтверджується матеріалами справи.

Водночас введено посаду слідчого середнього начальницького складу (капітан ДБР).

За викладених обставин, у зв`язку зі зміною правового статусу Державного бюро розслідувань (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) була скорочена посада державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок змін штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі.

Судом враховано, що накази Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №202 ДСК та від 30.12.2020 року №303 ДСК є чинними, відтак підстави для їх не врахування у спірних правовідносинах у суду відсутні.

З урахуванням викладеного, суд вважає доводи позивача про відсутність фактичного скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок змін штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі помилковими.

Також, безпідставними суд вважає доводи позивача про те, що наказ про звільнення є незаконним, оскільки підписаний особою, яка не є уповноваженою особою, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону №889-VIII визначено, що суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

До повноважень Директора ТУ ДБР належить, зокрема призначення на посади та звільнення з посад працівників відповідного територіального управління (пункт 2 частини 3 статті 13 Закону № 794-VIII).

Відповідно до абзацу 8 пункту 3 розділу III Положення про Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі затвердженого наказом ДБР від 29.12.2020 року № 875, Директор ТУ ДБР призначає на посади та звільняє з посад працівників ТУ ДБР, крім тих, яких призначає Директор ДБР.

З огляду на викладене, директор ТУ ДБР є найвищою посадою у відповідному ТУ Державного бюро розслідувань, яка законом уповноважена призначати на посади і звільняти з посад працівників ТУ ДБР, крім тих, яких призначає Директор ДБР, а суб`єктом призначення в розумінні пункту 7 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну службу».

Оспорюваний наказ про звільнення від 26.02.2021 року № 49 о/с підписаний т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойван Ярославом.

На момент спірних відносин, ОСОБА_2 займав посаду заступника директора ТУ ДБР у м. Мелітополі.

Згідно із листом заступника директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойван Ярослава від 23.02.2021 року №17-09/1314/9-23/2021, адресованого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, директор територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 з 23.02.2021 року перебував на лікарняному.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону №794-VIII у разі відсутності директора територіального управління Державного бюро розслідувань або тимчасової неможливості здійснення ним своїх повноважень його обов`язки виконує заступник, а за наявності двох заступників - найстарший за віком заступник.

Відтак, директор ТУ ДБР у м. Мелітополі, як і особа, яка тимчасово наділена законом виконувати його обов`язки у разі відсутності директора територіального управління Державного бюро розслідувань або тимчасової неможливості здійснення ним своїх повноважень, є тією особою, яка законом наділена імперативними повноваженнями призначати та звільняти працівників відповідного Територіального управління.

Позивачем не надано до суду доказів визнання у судовому порядку протиправним покладення обов`язків Директора ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі на Ярослава Лісойвана, не дотримання приписів ч. 3, ч. 5 ст.13 Законі України «Про Державне бюро розслідувань».

Отже, суд вважає безпідставним довід позивача, що оскаржуваний Наказ ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 за №49о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » підписано «т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойван Ярослав, який не є суб`єктом призначення та керівником державної служби у розумінні ст.87 Закону України «Про державну службу»».

З огляду на викладене, а також враховуючи усі наведені обставини, суд приходить до висновку, що спірний наказ є таким, що прийнятий у межах повноважень, у спосіб та у порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.

Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення інших позовних вимог в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо скасування наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 26.02.2021 року № 49 о/с.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. 139, 241-243, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (вул. Індустріальна, 89, м. Мелітополь, Запорізька область, 72316, ), за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державне бюро розслідувань (вул. Панаса Мирного, 28, м. Київ, 01011, ) про визнання протиправним та скасування наказу від 26.02.2021 № 49о/с; поновлення на посаді з 01.03.2021; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.03.2021 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар

Повний текст рішення складено 17.09.2021р.