Справа № 160/11444/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
13 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправну бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в частині порушень вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян» та статті 40 Конституції України, а саме:
- невиконання законного зобов`язання проводити перевірку звернення об`єктивно та всебічно, що є порушенням вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;
- невиконання конституційного зобов`язання надавати обґрунтовану відповідь на звернення громадянина, що є порушенням вимог статті статі 40 Конституції України;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути скаргу від 16.05.2021 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та Конституції України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказаною ухвалою звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Також, з посиланням на Закон України «Про звернення громадян», відповідачем вказано, що, з огляду на повноваження, визначені вказаним Законом, положення Закону щодо обов`язковості надання остаточної відповіді протягом сорока п`яти днів не можуть бути застосовані до розгляду звернень Уповноваженим, за якими відкрито провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина. Отже, відповідач вважає, що ним вжито заходів з метою перевірки обставин порушення прав позивача, викладених ним у заяві, та вжито заходів щодо поновлення таких прав.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2021 року (вх.№ 3563/21 від 25.02.2021) позивач звернувся до відповідача із зверненнями щодо порушення його прав Львівською міською радою (порушення прав, гарантованих ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»).
Як зазначено позивачем, станом на 16.05.2021 року позивач обгрунтованої відповіді на заяву від 22.02.2021 року з результатами розгляду та інформацією про прийняті рішення не отримав
16.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою (вх. № М-8550.3/21 від 18.05.2021), у якій зазначив, що на розгляді Представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини перебуває його звернення, а саме: звернення від 22.02.2021 року щодо обмеження його законних прав Львівською міською радою. Станом на сьогодні, відповіді на зазначені вище звернення позивач не отримав, що є порушенням вимог ст.18 Закону України «Про звернення громадян» та ст. 19 Закону України «Про звернення громадян». Також у скарзі зазначено, що така протиправна бездіяльність суперечить вимогам статті 40 Конституції України, а тому просив, зокрема:
- провести об`єктивну та всебічну перевірку цього звернення;
- відкрити провадження з приводу порушення його Конституційних та Законних прав та повідомити його про його відкриття;
- вжити заходів щодо поновлення прав позивача;
- встановити осіб, винних в порушенні Законних та Конституційних прав позивача під час розгляду та надання відповіді на його звернення від 22.02.2021 року та призначити службову перевірку (розслідування) по даному факту. У випадку відмови у призначенні такої службової перевірки - просив аргументувати таке рішення.
- обґрунтовану відповідь з інформацією про суть прийнятих рішень просив надіслати до його електронної адреси.
В рамках парламентського контролю, з метою всебічного з`ясування обставин справи до Ради було надіслано відповідного листа, про що Вас 04.03.2021 було поінформовано на особистій зустрічі у приміщенні Секретаріату Уповноваженого
Разом з цим, з аналізу зазначеного листа вбачається, що посадовими особами Ради, під час розгляду Вашого електронного звернення від 08.10.2020, було порушено вимоги абзацу другого частини третьої статті 18 Закону.
З огляду на зазначене, відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» за Вашою заявою відкрито провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина та до Ради надіслано листа з вимогою надати пояснення відповідальної особи за розгляд Вашого електронного звернення від 08.10.2020 для подальшого складання протоколу про адміністративне порушення, відповідно до частин шостої статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Про результати провадження Вас буде поінформовано.»
Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача із бездіяльністю відповідача в частині порушень вимог та статті 19 Закону України "Про звернення громадян" та статті 40 Конституції України, а саме: порушення вимог статті 19 Закону України "Про звернення громадян" в частині невиконання зобов`язання проводити перевірку звернення об`єктивно та всебічно; порушення вимог статті 40 Конституції України в частині зобов`язання надати обґрунтовану відповідь на звернення громадянина, у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу від 16.05.2021р. відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та Конституції України.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.
Правові засади діяльності Уповноваженого Верховної Ради України в прав людини визначені ст.101 Конституції України та Законом України від 23.12.1997 року №776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон №776/97-ВР).
Відповідно до ст.1 Закону №776/97-ВР, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини здійснює парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції та у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з п.1, п.3 ч.1 ст.3 Закону №776/97-ВР, метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.
Частиною 5 статті 14 Закону №776/97-ВР визначено, що Уповноважений здійснює парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації.
За приписами ст.17 Закону №776/97-ВР, Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".
Стаття 40 Конституції України закріплює право усіх направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з ст.3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до ст.5 Закону №393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Статтею 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Статтею 20 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Вищезазначені норми свідчать, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до посадових осіб органів державної влади відповідно до їх функціональних обов`язків, а, відповідно, на таких осіб покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження, який може бути продовжено до сорока п`яти днів.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що спеціальних строків розгляду звернень до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які б відрізнялись від визначених у Законі України "Про звернення громадян", положення статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" не містять.
Таким чином, на Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поширюється строк розгляду звернень, який складає не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
При цьому у разі якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
Водночас загальний строк на вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою від 22.02.2021 року (вх..№ 3563/21 від 25.02.2021 року), в якій просив, зокрема, відкрити провадження по факту порушення його Законних прав громадянина, та повідомити його про його відкриття; вчасно, об`єктивно та всебічно провести перевірку цього звернення; зафіксувати порушення Львівською МР вимог статей 18 та 19 Закону України «Про звернення громадян» в частині права заявника особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, бути присутнім та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; це звернення просив розглянути за його участю; також просив поновити його законні права, а також зазначити, які саме права є поновленими; про результати розгляду звернення, вжиті заходи реагування та суть прийнятих рішень просив повідомити його електронною поштою.
Як зазначив позивач, станом на 16.05.2021 року від відповідача обґрунтованої відповіді з результатами розгляду звернення - скарги та інформацією про прийняті рішення він не отримав, проте з моменту подання звернення - скарги минуло три місяці з максимально можливих 45 днів.
Так, із наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що 16.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою, у якій зазначив, що на розгляді Представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини перебуває його звернення, а саме: звернення від 22.02.2021 року щодо обмеження його законних прав Львівською міською радою. Станом на сьогодні, відповіді на зазначені вище звернення позивач не отримав, що є порушенням вимог ст.18 Закону України «Про звернення громадян» та ст. 19 Закону України «Про звернення громадян». Також у скарзі зазначено, що така протиправна бездіяльність суперечить вимогам статті 40 Конституції України, а тому просив, зокрема:
- провести об`єктивну та всебічну перевірку цього звернення;
- відкрити провадження з приводу порушення його Конституційних та Законних прав та повідомити його про його відкриття;
- вжити заходів щодо поновлення прав позивача;
- встановити осіб, винних в порушенні Законних та Конституційних прав позивача під час розгляду та надання відповіді на його звернення від 22.02.2021 року та призначити службову перевірку (розслідування) по даному факту. У випадку відмови у призначенні такої службової перевірки - просив аргументувати таке рішення.
- обґрунтовану відповідь з інформацією про суть прийнятих рішень просив надіслати до його електронної адреси.
Наведена скарга позивача від 16.05.2021р. за своїм змістом є саме скаргою у розумінні Закону №393/96-ВР.
Вказана скарга позивача від 16.05.2021 року надійшла на адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та зареєстрована Секретаріатом за №М-8550.3/21 від 18.05.2021
Разом з тим, в межах максимального - 45-денного строку, визначеного статтею 20 Закону №393/96-ВР, відповідач не надав позивачеві відповіді на викладені у скарзі від 16.05.2021р. питання, окрім того, станом і на момент розгляду цієї справи доказів надання повної відповіді саме на порушені позивачем у його скарзі від 16.05.2021р. питання відповідачем суду не надано, що підтверджується також і змістом відзиву відповідача.
Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно звернення, направленого позивачем в установленому Законом порядку на адресу відповідача 16.05.2021 року листом, є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про визнання такої бездіяльності відповідача протиправною підлягають задоволенню.
Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про правомірність його бездіяльності щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно звернення, направленого позивачем в установленому Законом порядку на адресу відповідача 16.05.2021 року з урахуванням норм чинного законодавства та обставин справи, встановлених судом.
Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що строки, передбачені Законом №393 для надання відповіді громадянину на звернення, не можуть поширюватись на строки для надання остаточної відповіді громадянину за результатами проведеного провадження Уповноваженого. Законом №776 не встановлено строку, протягом якого Уповноважений має здійснювати своє провадження, а оскільки його головним завданням є відновлення порушеного права заявника, то провадження за його зверненням не може тривати понад строк, встановлений Законом №393, оскільки за приписами ст.17 Закону №776/97-ВР, встановлено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян", тобто, не більше ніж у сорока п`ятиденний строк.
Приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про правомірність його бездіяльності щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно порушених позивачем питань у його скарзі від 16.05.2021р., яка складена та направлена Уповноваженому в порядку Закону України «Про звернення громадян», з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин справи, встановлених судом та правової позиції Верховного Суду, яка викладена вище та не спростована відповідачем.
При цьому, суд не находить підстав для врахування при вирішенні даної справи правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.02.2021р. у справі №160/6885/19, на яку посилається відповідач у відзиві в обґрунтування своєї правової позиції, оскільки адміністративним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховуються висновки щодо застосування аналогічних норм права, викладених в постановах Верховного Суду за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, тоді як правовідносини у справі №160/6885/19 стосуються бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не призначення особи на посаду, що не є аналогічним до предмету розгляду у цій справі (вчинення бездіяльності в частині порушень вимог та статті 19 Закону України "Про звернення громадян" та статті 40 Конституції України).
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно порушених позивачем питань у його скарзі від 16.05.2021р., яка складена та направлена Уповноваженому в порядку Закону України «Про звернення громадян», суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, судом встановлено, що, вищенаведеною бездіяльністю щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно порушених позивачем питань у його скарзі від 16.05.2021р., яка складена та направлена Уповноваженому в порядку Закону України «Про звернення громадян», відповідач порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.
Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу від 16.05.2021р. відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та Конституції України, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно порушених позивачем питань у його скарзі від 16.05.2021р., яка складена та направлена Уповноваженому в порядку Закону України «Про звернення громадян», та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу від 16.05.2021р. відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та Конституції України, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що ухвалою суду від 19.07.2021р. позивача було звільнено від сплати судового збору за подання адміністративного позову у цій справі.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін, відносно порушених ОСОБА_1 у його скарзі від 16.05.2021р питань., яка складена та направлена Уповноваженому в порядку Закону України «Про звернення громадян».
Зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 16.05.2021р. відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та Конституції України.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В.Кальник

24.09.2021

Рішення не набрало законної сили 24 вересня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник