Справа № 560/6970/20
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6970/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

30 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 17.12.2019 І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформленого пунктом 5 протоколу № 110 від 30 липня 2020 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, у зв`язку із встановленням 17.12.2019 І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що виплату одноразової грошової допомоги запроваджено після внесення до ст.16 Закону №2011-ХІІ змін, які набрали чинності 01.01.2007. У зв`язку з цим апелянт вважає, що у разі встановлення інвалідності до 01.01.2007 положення п.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ в частині обмеження дворічним строком після первинного встановлення інвалідності не підлягають застосуванню.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника Генерального штабу Збройних сил України першого заступника міністра оборони України від 29.11.1998 №244 позивача звільнено з військової служби у відставку за пунктом 65 підпункту "в" (за станом здоров`я).

Наказом начальника Генерального штабу Збройних сил України першого заступника міністра оборони України від 23.12.1998 №283 позивача виключено зі списків особового складу інституту всіх видів забезпечення.

Згідно з витягом із акту огляду МСЕК серії 2-18АГ №273892 позивачу з 02.12.1998 встановлено другу групу інвалідності (до січня 2000 року) внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.

Відповідно до довідки ПАТ "Національна страхова компанія "Оранта" від 28.05.2020 №2290-02-07/219 позивачу "по державному обов`язковому особистому страхуванню військовослужбовців по суду 02.11.2000 виплачено 2 590,00 грн. за 70% втрати працездатності" (а.с.12).

Відповідно до витягу з акта огляду МСЕК серії ХМ №039915 після повторного огляду позивачу 18.01.2006 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Інвалідність встановлена до 01.02.2008.

Згідно з витягом з акта огляду МСЕК серії ХМ №074725 позивачу після повторного огляду 28.11.2006 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Інвалідність встановлена до 01.12.2009.

Відповідно до витягу з акта огляду МСЕК серії ХМ №185706 позивачу після повторного огляду 25.12.2009 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Інвалідність встановлена довічно.

17.12.2019 позивачу встановлено першу групу інвалідності довічно внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0057252 від 17.12.2019.

24.06.2020 позивач звернувся до військового комісара Кам`янець-Подільського ОМВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням першої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Згідно з витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 30.07.2020 №110 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності у 1998 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання комісії від 30.07.2020 №110, прийнято у порядку, у спосіб та у межах наданих законом повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

П. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975) установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Статтею 16 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності вперше, передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пп. "б" п. 6 Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488, встановлено, що НАСК "Оранта" виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до акта огляду МСЕК серії 2-18АГ №273892 позивачу 02.12.1998 первинно встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби (а.с.11).

Таким чином, позивач набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням у зв`язку з первинним встановленням інвалідності ІІ групи на умовах, визначених Постановою №488, та реалізував вказане право, що підтверджується довідкою ПАТ "Національна страхова компанія "Оранта" від 28.05.2020 №2290-02-07/219 (а.с.12).

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 278/307/17, від 30 липня 2020 року в справі №802/1005/17-а, від 21 грудня 2020 року у справі №00/14036/18-а, законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. "Обов`язкове особисте державне страхування" та "одноразова грошова допомога" є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

В такому випадку виплата одноразової грошової допомоги здійснюється відповідно до законодавства, чинного на день встановлення більшого відсотка втрати працездатності або групи інвалідності.

Відповідно до витягу з акта огляду МСЕК серії АВ №0057252 від 17.12.2019 позивачу встановлено І групу інвалідності довічно внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Згідно із заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності I групи, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому здійснюватиметься виплата.

Отже, до спірних правовідносин застосовуються положення законодавства, чинного на момент встановлення позивачу інвалідності І групи.

П. "б" ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ в редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності І групи, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Ч.4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016, який набрав законної сили з 01 січня 2017 року.

Отже, Законом встановлені умови реалізації права на таку соціальну допомогу, в тому числі у разі встановлення вищої групи інвалідності, а також випадки, у яких така виплата не здійснюється.

Згідно з ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 3 п. 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

П.8 Порядку №975 доповнено вказаним абзацом згідно з Постановою КМ №335 від 18.05.2017 року, який застосовується з 01 січня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що до нього не застосовуються положення абз.2 ч.4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ та п.8 Порядку №975, оскільки при первинному встановленні інвалідності законодавство не передбачало виплати одноразової грошової допомоги, тому факт встановлення йому інвалідності І групи не може вважатися повторним.

Водночас, колегія суддів вважає такі доводи позивача необґрунтованими, оскільки для визначення первинного чи повторного встановлення інвалідності має значення сам юридичний факт встановлення інвалідності під час первинного або повторного медичного огляду, а не законодавство щодо компенсаційних виплат, чинне на момент встановлення відповідної групи інвалідності.

Матеріалами справи підтверджується, що вперше позивачу встановлено інвалідність за результатами первинного огляду 02.12.1998, а після повторного медичного огляду 17.12.2019 змінено групу інвалідності з ІІ на І.

Зважаючи на вищенаведене, встановлення ОСОБА_1 інвалідності І групи 17.12.2019 не може вважатися первинним встановленням інвалідності.

При цьому зміна групи інвалідності ОСОБА_1 відбулася у строк, що перевищує 2 роки.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у тлумаченні пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 (справа №760/11440/17), від 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII:

1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються, починаючи з 01.01.2014;

3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Виходячи з суб`єктного складу спірних правовідносин, підстав виникнення спору та правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що дана справа є аналогічною до справи №240/10153/19, тому вказані вище висновки судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З урахуванням встановлених у справі обставин та висновків судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, оскільки зміна групи інвалідності позивача відбулася у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 17.12.2019 І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене п.5 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 110 від 30 липня 2020 року, прийнято на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.