Справа № 640/30785/20
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 жовтня 2021 року

Київ

справа №640/30785/20

адміністративне провадження №К/9901/34983/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Юрченко В.П., Усенко Є.А.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 у справі №640/30785/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних фінансових санкцій, вимоги про сплату боргу, наказу, визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2021 до суду вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Київській області (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена поштою 16.09.2021.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував пункт 167.1 статті 167, пункт 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 13.03.2018 у справі №826/13138/15, від 09.07.2020 у справі №810/919/18, від 06.11.2020 у справі №826/6329/16, відповідно до яких комплекс послідовних цілеспрямованих дій позивача з продажу нерухомого майна є систематичною діяльністю, метою якої є саме отримання прибутку, оскільки зазначені дії з продажу не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи, а, отже, вказане є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька. Відповідно, застосування ставки, встановленої пунктом 167.2 статті 167 ПК України, до якої відсилає пункт 172.2 статті 172, не може поширюватися на оподаткування операцій з систематичного продажу об`єктів нерухомого майна ФОП.

При цьому, скаржник також зазначає, що наявна і інша судова практика: справи №826/14183/16, №810/1963/18, №810/3116/18, №826/14630/14.

Зі змісту касаційної скарги неможливо встановити змістовність посилання скаржника на зазначені справи, тим більш, що у справі №826/14630/14 судове рішення було ухвалено Вищим адміністративним судом України 16.11.2015, що суперечить пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, у справі №810/3116/18 Верховний Суд ще не ухвалював постанови, у справі №826/14183/16 предмет спору стосувався продажу майнових прав, а у справі №810/1963/18 позивачем була фізична особа, яка не має статусу фізичної особи-підприємця.

Також скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції було помилково враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.02.2018 у справі №826/1513/17 та від 25.02.2020 у справі №810/1963/18, оскільки правовідносини у справах не є подібними до справи № 640/30785/20, зокрема з огляду на те, що позивачами у цих справах були особи, які не зареєстровані фізичними особами-підприємцями на відміну від позивача у справі № 640/30785/20.

Отже, підстави для касаційного оскарження судових рішень стосуються висновків суду апеляційної інстанції по суті виявлених податковим органом порушень.

Разом з тим, зі змісту судових рішень вбачається, що окремою і самостійною підставою для задоволення позовних вимог стали висновки судів про допущення ГУ ДПС істотних порушень норм ПК України при призначенні і проведенні перевірки, зокрема: у запиті не наведено підстав для його надіслання та не зазначено інформації, яка підтверджує такі підстави, чітко не зазначено з яких питань та по яких взаємовідносинах від позивача витребовується інформація та її документальне підтвердження та не зазначено, про порушення позивачем податкового чи іншого законодавства; запит не містить печатку контролюючого органу; наказ не містить посилання на підставу, визначену податковим органом для перевірки, та не містить печатки контролюючого органу; перевірка проведена до моменту, з якого вважається належним чином врученим позивачу спірний наказ та повідомлення про проведення перевірки.

Про протиправність таких дій контролюючих органів неодноразово зазначав і Верховний Суд, на висновки якого послалися як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції.

Однак, касаційна скарга не містить обґрунтування незгоди із висновками судів про допущені ГУ ДПС порушення при призначенні перевірки із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас, скаржник формально посилається на постанову Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, і вважає, що підстави для скасування наказу були відсутні, що, однак, не впливає на висновки судів про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень, про що зазначав Верховний Суд у цій же постанові. Зокрема, саме відповідно до цих висновків суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги про скасування рішень контролюючого органу без надання оцінки висновкам відповідача по суті виявлених порушень.

Такий висновок викладений, зокрема, і у постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №160/9277/19.

Отже, оскільки такий висновок судів є самостійною підставою для задоволення позовних вимог, обґрунтування касаційної скарги виключно незгодою із одним висновком суду унеможливлює встановити взаємозв`язок із вимогами касаційної скарги щодо скасування судових рішень в частині задоволених позовних вимог і ухвалення нового рішення про відмову в позові повністю.

Колегія суддів наголошує, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові обов`язково має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 у справі №640/30785/20 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

У разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон В.П. Юрченко Є.А. Усенко