Справа № 643/7318/21
Суддя: Майстренко О. М.
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/7318/21
Провадження № 2-а/643/127/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Майстренко О.М., за участю секретаря судового засідання - Сілаєвої Е.О. , розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу 1 роти 2 УПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського Владислава Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ,зафіксоване не в автоматичному режимі, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського взводу 1 роти 2 УПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського В.В. вякому просить скасувати постанову поліцейського взводу 1 роти 2 УПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського В.В. серія ДП18 № 784988 від 13.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривен.

В обґрунтування позову посилається на те, що постановою поліцейського взводу 1 роти 2 УПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського В.В. серія ДП18 № 784988 від 13.04.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривен.

Відповідно до оскаржуваної постанови, 13 квітня 2021 року на АД (М-03) Київ-Харків-Довжанський 395 км водій ОСОБА_1 керувала автомобілем « NISSAN X-TRAIL» ,держномер НОМЕР_1 поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів, чим порушила п. 9.8 ПДР України, та скоїла правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає, що зазначена постанова винесена безпідставо та з істотними порушеннями її прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону та підлягає скасуванню, так як опис обставин, які відповідач вважав встановленими під час розгляду справи, не відповідає складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого позивача було притягнуто до відповідальності. Жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідачем надано не було.

Диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає притягнення водіїв до відповідальності, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Таким чином особу може бути притягнуто до відповідальності за порушення правил користуваннязовнішнімисвітловимиприладами, визначенихрозділом 19 ПДР України та порушення правил користуванняпопереджувальними сигналами при початку руху та змінійогонапрямку.

Однак диспозиція даної статті не містить такого формулювання правопорушення як керування транспортним засобом поза населеним пунктом без ввімкненого ближньогосвітла фар або денних ходових вогнів.

Отже, ч. 2 ст. 122 КУПаП чітко визначено, за порушення правил користування яких попереджувальних сигналів може бути покладено відповідальність на особу.

Щодо посилання на п. 9.8. розділу 9 ПДР «Попереджувальні сигнали», то відповідно до ПДР під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях. З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

Увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби, відповідно до п. 9.1. ПДР, є попереджувальним сигналом.Денні ходові вогні - це зовнішні світлові прилади. В розумінні ПДР вони є попереджувальним сигналом. Вимоги до їх ввімкнення містяться в розділі 9 ПДР "Попереджувальні сигнали", а не в розділі 19 ПДР "Користування зовнішніми світловими приладами".

Однак відповідачем не було зазначено, який саме підпункт п. 9.8. розділу 9 ПДР «Попереджувальні сигнали» було порушено позивачем.

При цьому, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами лише при початку руху чи зміні його напрямку. Однак, як зазначено і в протоколі №784988, позивач здійснював рух транспортним засобом автомобільною дорогою М-03, а не початок руху чи зміну його напрямку.

Відповідачем було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП за відсутності в його діях складу даного правопорушення, що суперечить принципу законності, передбаченому ст. 7 КУпАП, відповідно до якого ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідач поліцейський взводу 1 роти 2 УПП в Полтавській області ДПП молодший лейтенант поліції Василевського В.В. подав відзив на адміністративний позов, яким просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що позивачем було порушено п.9.8. ПДР України, а саме рухався без увімкненого ближнього світла фар поза межами населеного пункту, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. В підтвердження доводів надала відеозапис та фотокадр. Крім того, посилання позивача на не вірну кваліфікацію вчиненого адміністртавного правопорушення є без підставним, оскільки дотримання вище вказаного правила слід тлумачити як порушення прав користування зовнішніми освітлюваними приладами, що передбачено диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим діяння позивача за вказаною нормою інспектором поліції кваліфіковані вірно. Разом з тим, вказує, що позивача було ознайомлено із усіма правами передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Також було дотримано порядок розгляду справи, передбачений ст. 279 КУпАП. Отже, беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушення без відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив відповідача , відповідно до якого зазначила, що доводи відповідача щодо правильності здійсненої ним кваліфікації дій позивача, які на його думку були вчинені, за ч. 2 ст. 122 КУпАП суперечать положенням чинного законодавства України , відеозаписи, які містяться на диску, є недопустимими доказами, а тому не можуть бути прийнятими судом до уваги. На диску містяться уривки відеозаписів із нагрудної камери патрульного поліцейськогоз порядковими номерами «1», «2», «3».

При цьому уривок відеозапису «1» був здійснений з нагрудної камерипід назвою «ВІ0122» і на ньому зафіксований відрізок часу з 13:05:47 до 13:05:58 13 квітня 2021 року.

Уривок відеозапису «2» був здійснений з нагрудної камери під назвою «ВІ0127» і на ньому зафіксований відрізок часу з 13:06:06 до 13:09:5213 квітня 2021 року.

Уривок відеозапису «3» був здійснений з нагрудної камери під назвою «ВІ0127» і на ньому зафіксований відрізок часу з 13:25:53 до 13:27:3213 квітня 2021 року.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ від 18.12.2018 № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» (далі за текстом - Інструкція), під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесівключення портативного відеореєстратораполіцейськийпереконується в точностівстановлених на пристроїдати та часу.Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

Таким чином, наведені вище положення свідчать про те, що на одного поліцейського видається один портативний відеореєстратор, відеозйомка на який має вестись безперервно протягом часу виконання своїх обов`язків.

До суду було надано уривки, а не безперервний, послідовний та цілісний відеозапис із нагрудної камери патрульного поліцейського, при цьому відеозаписи на диску свідчать про те, що їх було зроблено на 2 різні нагрудні камери- «ВІ0122» та «ВІ0127», які було видано двом різним патрульним поліцейським.

При цьому, накладення на позивача адміністративного стягнення було здійснено одним патрульним поліцейським - Василевським В.В. (відповідачем), і під час винесення оскаржуваної постанови відповідач не повідомив позивача про здійснення відеозйомки на портативний відеореєстратор«ВІ0122», а також не було повідомлено прізвище, посаду та спеціальне звання поліцейського, який проводив зйомку на портативний відеореєстратор «ВІ0122», як того вимагає ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Вказане свідчить про те, що додані на диску уривки відеозаписів було виготовлено із порушенням вимог Інструкції, а тому вони не можуть бути прийняті судом як належні докази обставин.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), Законом України Про автомобільні дороги, який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14«Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що постановою серії ДП18 № 784988 від 13.04.2021 року позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що 13 квітня 2021 року на АД (М-03) Київ-Харків-Довжанський 395 км водій ОСОБА_1 керувала автомобілем « NISSAN X-TRAIL» ,держномер НОМЕР_1 поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів, чим порушила п. 9.8 ПДР України.

Відповідно до ст. 9 КупАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 222 КупАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У п. 1.9. ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР України.

Пунктом 9.8. розділу 9 ПДР України передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідно до вимог ч.2 статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

В підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду наданий диск з трьома уривками відеозаписів із нагрудної камери патрульного поліцейськогоз порядковими номерами «1», «2», «3».

Уривок відеозапису «1» був здійснений з нагрудної камери під назвою «ВІ0122» і на ньому зафіксований відрізок часу з 13:05:47 до 13:05:58 13 квітня 2021 року.

Уривок відеозапису «2» був здійснений з нагрудної камери під назвою «ВІ0127» і на ньому зафіксований відрізок часу з 13:06:06 до 13:09:5213 квітня 2021 року.

Уривок відеозапису «3» був здійснений з нагрудної камери під назвою «ВІ0127» і на ньому зафіксований відрізок часу з 13:25:53 до 13:27:3213 квітня 2021 року.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ від 18.12.2018 № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» (далі за текстом - Інструкція), під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесівключення портативного відеореєстратораполіцейськийпереконується в точностівстановлених на пристроїдати та часу.Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

Таким чином, наведені вище положення свідчать про те, що на одного поліцейського видається один портативний відеореєстратор, відеозйомка на який має вестись безперервно протягом часу виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розглядісправи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішеннясправи.

Відповідно до ст. 73 КАС України, властивістю доказів також є їх належність, під якою розуміють те, що докази містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стосовно уривку відеозапису «1», який було здійснено на нагрудну камеру під назвою «ВІ0122», то слід зазначити, що на ньому не зафіксовано жодних даних, які могли б свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Так, на вказаному уривку зафіксовано проміжок часу, тривалістю всього 11 секунд. Як вбачається з уривку відеозапису, у радіус зйомки нагрудної відеокамери потрапив автомобіль світлого кольору, однак на уривку відеозапису не зафіксовано ні номерів вказаного автомобіля, ні його марки, ні жодних інших ідентифікуючих даних авто, що не дає змоги ідентифікувати стосовно якого саме автомобіля було здійснено цей 11-ти секундний відеозапис.

Відеозйомка на нагрудну камеру під назвою «ВІ0122» велась вдень, із значної відстані від автомобіля, а камера через рухи поліцейського, якому вона була видана, постійно тряслась, на відеозаписі «1» (яким зафіксовано проміжок часу з 13:05:47 до 13:05:58 13 квітня 2021 року) неможливо за допомогою візуального споглядання визначити наявність/відсутність ввімкненого ближнього світла фар/денних ходових вогнів на автомобілі, що 13.04.2021 року потрапив у радіус зйомки нагрудної камери під назвою «ВІ0122». Як наслідок, уривок відеозапису «1», що здійснений на нагрудну камеру «ВІ0122», є неналежним доказом у розумінні ст. 73 КАС України.

Стосовно уривків відеозапису «2» та «3», які було здійснено на нагрудну камеру під назвою «ВІ0127», то слід зазначити, що на них також не зафіксовано жодних даних, які могли б свідчити про вчинення позивачем будь-якого адміністративного правопорушення.

На вказаних уривках лише зафіксована частина процесу винесення постанови.

Доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.19р. по справі №216/5226/16-а.

Таким чином, надані суду уривки відеозапису «2», «3», які було здійснено на портативний відеореєстратор, також є неналежними доказами вчинення позивачем будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі і передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, адже вони не відображають відомостей про вчинення правопорушення, а лише містять процесуальну послідовність винесення постанови.

Крім того, наданий відповідачем диск із уривками відеозаписів в розумінні положень КАС України є електронними доказами.

Відповідно до вимог ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Велика Палата Верховного Суду 14 лютого 2019 року по справі №9901/43/19 (П/9901/43/19) ухвалила, що, відповідно до п. п. 15.1 п. п. 15 п. 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом. При цьому учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Таким чином, саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного доказу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже, належним доказом у справі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалі від

04.12.2018 р. у справі №2340/3060/18, від 23.11.2018 р. у справі №813/1368/18.

Враховуючи, що наявні на диску уривки відеозапису не засвідчені електронним цифровим підписом, товони не є електронними доказамиі, як наслідок, джерелом доказування у даній адміністративній справі - на них неможливо посилатися при прийнятті рішення.

Будь-які інші належні та допустимі докази вчинення мною спірного адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні

Таким чином, об`єктивні докази, які б свідчили про скоєне позивачем порушення в матеріалах справи відсутні.

Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем проступку.

Доказів вчинення правопорушення (обґрунтовані пояснення, пояснення свідків тощо) відповідачем не надано до суду, тобто в матеріалах справи відсутні дані, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач вчинив порушення за яке передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП. Тобто, доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17.

При цьому суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем проступку.

Тобто в матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно свідчили про те, що позивач керував транспортним засобом з вимкненими денними ходовими вогнями або вимкненим ближнім світлом фар в світлу пору доби, чим порушив п. 9.8 ПДР України.

Таким чином, проведення зйомки, якості запису, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Матеріали справи та відзив на адміністративний позов не містить будь яких посилань на фактичні обставини та докази в їх підтвердження, окрім наявності відеозапису з якого достеменно не вбачається факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Суд приходить до переконання, що у справі відсутні належні докази, які б доводили вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а відповідач при розгляді справи не здійснив своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

З урахуванням наведеного, об`єктивні докази, які б свідчили про скоєне позивачем порушення в матеріалах справи відсутні, постанова серії ДП18 № 784988 від 13.04.2021 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, відповідно до якої позивача визнано винним у здійснення правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що оскаржувана постанова серії ДП18 № 784988 від 13.04.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, та з урахуванням положень ч. 3 ст. 286 КАС України та п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 9, 77, 122, 139, 243-246, 262, 286 КАС України, ст. 279, 280 КУпАП суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу 1 роти 2 УПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського Владислава Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського взводу 1 роти 2 УПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського Владислава Васильовича серія ДП18 № 784988 від 13.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривен

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.