Справа № 285/3484/21
Суддя: Літвин О. О.
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/3484/21

провадження у справі № 2-а/0285/34/21

28 вересня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді……………..Літвин О. О.,

секретаря…………………….....Касянчук І. В.,

з участю:

позивача....................................... ОСОБА_1 ,

представника позивача...............Кобриної Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Національної поліції в Житомирській області

поліцейського СРПП Новоград-Волинського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Житомирській області Лібіченка Олега Андрійовича,

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАА №821821 від 20.06.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що постанова є незаконною, оскільки відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи; не надано жодного доказу на підтвердження того, що він керував транспортним засобом.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладені у позові. Позивач підтвердив, що автомобіль Крайслер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , справді належить йому, однак в його салоні він знаходився не за кермом водія, а на задньому сидінні. Відмовився надати працівнику поліції водійські права, оскільки вони його не зупиняли і в день, зазначений у постанові, він повертався зі святкування дня народження свого тестя на своєму автомобілі, але в ролі пасажира, а не водія. Оскільки вжив напередодні спиртні напої, попросив у свого друга, щоб той відвіз його додому.

Відповідач Лібіченко О. А. в судове засідання не прибув, надіслав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні від 05.07.2021 позов не визнавав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Пояснив, що в зазначений у постанові день та час, до оперативного чергового поліції надійшло повідомлення про бійку по вул. Героїв Майдану в м. Новоград-Волинський, куди разом з іншим поліцейським приїхав. По приїзду, водія автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який знаходився за кермом і мав ознаки алкогольного сп`яніння, попросив надати для огляду посвідчення водія, на що той відмовився. Пізніше з`ясувалось, що водієм є ОСОБА_1 , який спершу заперечував ту обставину, що керував автомобілем, а потім пропонував вирішити справу без складання будь-яких документів. В той день на нього також було складено протокол за ст.130 КУпАП, який знаходиться у провадженні суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №821821 від 20.06.2021 (далі - постанова) позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Крайслер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 19.06.2021 о 22 год. 40 хв. в м. Новоград-Волинський Житомирської області по вул. Героїв Майдану, не пред`явив на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія категорії "В".

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили покази позивача, пояснили суду, що за кермом автомобіля ОСОБА_1 не знаходився, він їхав в якості пасажира на задньому сидінні.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), згідно з п.1.9. яких особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктами 2.1, 2.4 ПДР водій повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та на вимогу поліцейського пред`явити його для перевірки.

За приписами ч.1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка, окрім іншого, не має при собі посвідчення водія відповідної категорії,тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст.222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені в тому числі і ч.1 ст.126КУпАП.

При цьому слід зазначити, що відповідно до положень закону про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.

З наданого відповідачем та оглянутого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського слідує, що інший пасажир автомобіля Крайслер ОСОБА_4 вказав поліцейському, що водієм був чоловік у футболці в смужку. При цьому під час допиту в суді він зазначав, що крім нього і ОСОБА_1 на місці події більше нікого не було, також зазначивши, що був злий на останнього та навмисне його обмовив перед працівниками поліції.

Матеріали справи по ст.130 КУпАП (№285/3365/21), що витребовувались судом, містять відеозапис, який також був оглянутий судом, і з якого слідує, що будь-яку незгоду із правопорушенням, в тому числі заперечення з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у зазначений у постанові день та час, він не висловлював.

Інструкцією № 1395 та Законом України «Про національну поліцію» передбачено право поліцейських використовувати технічні засоби та технічні прилади для виявлення та фіксації порушень ПДР, дані яких використовувати при складанні адміністративних матеріалів.

Позивач зазначав, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки відповідачем не пред`явлено належних доказів, які свідчили б про вчинення ним правопорушення, та його вимога щодо пред`явлення посвідчення водія не мала правових підстав, оскільки позивач не вчиняв та не мав наміру вчиняти правопорушення. Також інших підстав для перевірки документів у відповідача не було та будь-яких доказів факту порушення позивачем ПДР України відповідачем не було надано.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає, що відповідно до ст.32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п.2.1 ПДР України документів (зокрема, посвідчення водія) кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

При цьому відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 в адміністративній справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З огляду на викладене суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо відсутності у інспектора права вимагати пред`явлення посвідчення водія для перевірки.

Встановлено, що відповідачем були використані і вичерпані усі необхідні засоби доказування для фіксування події правопорушення.

Оскаржувана постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття рішення, - і порушень цих принципів відповідачами встановлено не було.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Проте позивачем не спростовано факту порушення ним правил дорожнього руху 19 червня 2021 року та відповідно факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126КУпАП. На думку суду, його позиція щодо невизнання вини, обумовлена розумінням безповоротності накладення адміністративного стягнення. Покази свідків суд не бере до уваги, оскільки вони є друзями позивача і наявні підстави вважати, що вони дані ними з метою уникнення останнього від відповідальності.

Переконливих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б давали суду ставити під сумнів обставини, викладені в постанові, наведено не було, а тому порушень вимог закону поліцейським під час її складання не вбачається.

В підсилення своєї правової позиці, суд звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» наголошував, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки водіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Відтак, суд вважає, що дії поліцейського відповідають вимогам закону і підстав для скасування постанови не вбачає, а отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Окрім того, відповідачем у справах щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення є посадова особа, яка таку постанову винесла, а не орган, в якій вона працює, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача до Управління Національної поліції в Житомирській області є безпідставними та також не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 5, 8-15, 77, 229, 241-246, 286, 293, 295 КАС України, - суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Житомирській області, поліцейського СРПП Новоград-Волинського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Житомирській області Лібіченка Олега Андрійовича, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення - 4 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя О.О.Літвин