Справа № 240/17580/21
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109020100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Позивач 26.02.2021 звернулася до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Однак, станом на момент звернення до суду Березівською сільською радою Житомирського району Житомирської області вказане клопотання не розглянуто. Крім того, позивачем було здійснено запит щодо розгляду клопотання від 26.02.2021, однак, на нього також не отримано відповіді. А тому, позивач вважає, що така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки фактично позбавляє можливості позивача оформити право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
27 вересня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити у задоволенні даного позову, посилаючись на те, що із клопотанням від 26.02.2021 за вих.44/21 про затвердження проекту відведення та передачу у власність земельної ділянки в інтересах ОСОБА_1 , як її представник, звернувся керівник адвокатського бюро "Максима Бугайчука" адвокат Бугайчук М. На підтвердження своїх повноважень надав копії завірених його підписом ордера адвоката від 23.01.2020 №1001634, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.072019 №001081 та посвідчення адвоката. Проте, згідно вимог чинного законодавства України ордер адвоката не є тим документом, який уповноважує інших осіб звертатися в інтересах громадян до органів місцевого самоврядування із заявами (клопотаннями) про сприяння реалізації їх прав на землю. Сам договір про надання правої допомоги №03/20 від 23.01.2020, яким повинен бути визначений перелік повноважень адвоката при наданні правової допомоги ОСОБА_1 , до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області не надавався. У зв`язку з цим, у відповідачів були відсутні законні підстави для розгляду клопотання від 26.02.2021 за вих.№44/21 про затвердження проекту відведення та передачу у власність земельної ділянки в інтересах ОСОБА_1 , поданого адвокатом Бугайчуком М.
Проте, відповідач, звернув увагу суду, на те, що питання про розгляд клопотання позивача було включено до Порядку денного 10-ї сесії VIII скликання Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, проведеної 14.07.2021, в наступній редакції - п. 3.5.223 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 2,0 га за межами села Садки ОСОБА_1 ". Однак за результатами голосування по вказаному питанню рішення не було прийнято, так як під час проведення голосування, 15 депутатів із 19 присутніх на сесії, утримались від голосування.
Приписами ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю пункту штучного осіменіння, серії СМ№139457 від 16.09.2011 та Свідоцтва про право власності на будівлю корівника, серія НОМЕР_1 від 16.09.2011 ОСОБА_1 набула право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю пункту штучного осіменіння та будівлю корівника.
Так, 23.03.2017 позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства на території Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області.
Як вказує позивач, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області не надано мотивованої відповіді.
У зв`язку з вказаним, 03.05.2017 між ОСОБА_1 та Державним підприємством "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" було укладено договір №221 на виконання науково-технічних робіт по розробці проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , орієнтовною площею 2,0000 га, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства на території Садківської сільської ради Житомирського району, про що, листом від 10.05.2017 позивач повідомила Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.
Так, 04.07.2017 відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області позивачу було надано висновок №7444/82-17, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Житомирський окружний адміністративний суд 13.11.2019 ухвалив рішення у справі №240/8500/19, яке постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 залишено без змін, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління Держгеокадастру у Житомирському районі та місті Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, який визнав протиправними дії державного кадастрового реєстратор та зобов`язав внести відомості до ДЗК шляхом здійснення державної реєстрації земельної ділянки.
Позивач 07.05.2020 звернулася до Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га.
Садківська сільська рада Житомирського району Житомирської області 10.07.2020 прийняла рішення №54 "Про відмову в розгляді клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ". В обґрунтування рішення відповідач вказав, що відповідно до п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України що довирішенн питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних с/г підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності за значеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Відповідно до витягу з єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (СТОВ) "Садки" знаходиться в стані припинення, а тому відсутні підстави для вирішеннятакої заяви.
Не погодившись з таким рішенням сільської ради, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.
Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.04.2020 №481-р прийнято Перспективний план формування територій громад Житомирської області, відповідно до якого до складу Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області входять: Березівська, Василівська, Заможненська, Іванівська, Садківська сільські ради.
У зв`язку з вказаним, представник позивача 26.02.2021 надіслав на адресу Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га.
Однак, вказане клопотання, на момент звернення позивача з вказаним позовом до суду, не розглянуто.
Крім того, 28.04.2021 представником позивача було здійснено адвокатський запит щодо розгляду вказаного вище клопотання, однак, у встановлені законодавством строки, відповіді від Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області не отримано.
А тому, вважаючи таку бездіяльність Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області протиправною, ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції Україна визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Так, згідно частин 2 та 3 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до статті 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 Земельного кодексу України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 Земельного кодексу України).
За правилами частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 Земельного кодексу України).
Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Вимогами частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. При цьому, чинним законодавством передбачено, що затвердження проекту землеустрою або відмова у такому затвердженні здійснюється виключно на пленарних засіданнях ради та оформлюється відповідним рішенням.
Матеріали справи містять витяг з протоколу від 14.07.202 10 сесії Березівської сільської ради 8 скликання в якому вказано, що до порядку денного було включено питання про розгляд питання "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2, 0 га за межами села Садки ОСОБА_1 ".
В даному протоколі відображено результати голосування депутатів всього по даному питанню проголосувало 19 депутатів, з яких За - 0, Проти - 3, Утрималось 15.
Розгляд заяви позивача про затвердження проекту землеустрою повинен відбуватись в порядку, визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", тобто на пленарному засіданні Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий спосіб прийняття рішення з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру передбачений законодавством.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18.
Суд зазначає, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту, на стадії ж затвердження проекту землеустрою у селищної ради відсутні повноваження на здійснення перевірки документації із землеустрою на відповідність нормам законодавства, оскільки такі повноваження надані лише державному кадастровому реєстратору.
Так, у ході судового розгляду встановлено, що 04.07.2017 відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області позивачу було надано висновок №7444/82-17, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Отже, зазначений проект землеустрою відповідає законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.
Так, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення з одночасним визнанням бездіяльності суб`єкта влад6них повноважень протиправною, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України.
При цьому, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, можез зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
З огляду на не наведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів у підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про встановлення судового контролю.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області сплаченого судового збору у сумі 1816,00 грн.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви поданої 16 вересня 2021 року, позивачем було заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.
На підтвердження таких витрат до матеріалів справи надано договір про надання правничої допомоги від 23.01.2020 № 03/20, акт надання послуг від 11.08.2021 №4 де вартістю наданих послуг вказано 3500,00 грн., рахунок на оплату №104 від 11.08.2021 та платіжне доручення від 12.08.2021, яким підтверджується факт отримання адвокатським бюро "Максима Бугайчука" Галецькою Н.В. . 3500,00 грн. за надані послуги.
Відтак, ч.1 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
При цьому, представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (п.2 ст.16 КАС України).
Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст.134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).
Частиною 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Суд вважає вказані витрати позивача на правничу допомогу обґрунтованими, співмірними з обставинами справи та характером спору, а також підтвердженими належними доказами. У свою чергу відповідачем не доведено протилежного.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правову (правничу) допомогу в сумі 3500,00 грн. необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Березівською сільської радою Житомирського району Житомирської області.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова