Справа № 400/96/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/96/21

Категорія: 112030500 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 29.03.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі ДПСЗ Миколаївської МР) про:

- скасування рішення Комісії щодо прийняття рішення про надання одноразової матеріальної допомоги непрацюючій малозабезпеченій особі, особі з інвалідністю та дитині з інвалідністю про відмову в наданні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом від 12 листопада 2020 року №6;

- зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу як особі з інвалідністю в розмірі 856,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що як інвалід ІІІ групи звернувся до відповідача із заявою та необхідними документами для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком виплати одноразової матеріальної допомоги непрацюючим малозабезпеченим особам, особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №256 (далі - Порядок №256). Рішення відповідача про відмову в наданні допомоги прийнято упереджено, з грубим порушенням чинного законодавства. Позивач має право на отримання відповідної допомоги, оскільки розмір виплаченої пенсії за місяць, що передує зверненню, є меншим від розміру двох прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Відмова у виплаті допомоги через обмеженість фінансування не ґрунтується на вимогах законодавства та є безпідставною.

02 лютого 2021 року відповідачем подано відзив на позов, який не стосується предмету спору, оскільки містить правові норми та висновки відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій, яким позивач не є та за відповідною допомогою не звертався.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги даний відзив, як помилково поданий.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ДПСЗ Миколаївської МР (вул. Мала Морська, 19, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 03194499) про скасування рішення Комісії щодо прийняття рішення про надання одноразової матеріальної допомоги непрацюючій малозабезпеченій особі, особі з інвалідністю та дитині з інвалідністю про відмову в наданні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом від 12 листопада 2020 року №6; зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу як особі з інвалідністю в розмірі 856,00 грн. - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що Комісією по наданню одноразової матеріальної допомоги було прийнято рішення, оформлене протоколом №6 від 12 листопада 2020 року, яким позивачу відмовлено у наданні одноразової матеріальної допомоги саме на підставі обмеження фінансування коштів. Будь-яких інших підстав для відмови у наданні позивачу одноразової грошової допомоги Комісією по наданню одноразової матеріальної допомоги не зазначалось.

Крім того, судом першої інстанції не було досліджено документи, надані позивачем.

У відзиві ДПСЗ Миколаївської МР на апеляційну скаргу вказується, що у даній справі суд має дослідити не лише підстави для відмови у наданні позивачу одноразової матеріальної допомоги, визначені в оскаржуваному рішенні, а й інші обставини, які мають значення для надання допомоги. З огляду на приписи п.3 Порядку №256 одноразова матеріальна допомога надається не всім особам з інвалідністю, розмір пенсії яких не перевищує двох прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, а лише тим, які мають особливі обставини. Позивач доказів таких обставин не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 21 грудня 2019 року.

У жовтні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання одноразової матеріальної допомоги як особі з інвалідністю відповідно до Порядку №256.

Розмір його пенсії в місяці, що передує місяцю звернення, не перевищує двох прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, що підтверджує довідка №911283

12 листопада 2020 року відповідач повідомив про відмову у виділенні матеріальної допомоги у зв`язку з обмеженням фінансуванням. Відповідне рішення оформлене протоколом Комісії щодо прийняття рішення про надання одноразової матеріальної допомоги непрацюючій малозабезпеченій особі, особі з інвалідністю та дитині з інвалідністю від 12 листопада 2020 року №6.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів про наявність особливих обставин (тривала хвороба, смерть близьких родичів, стихійне лихо тощо). Не були такі докази надані й відповідачу, оскільки серед документів, які позивач додавав до своєї заяви, відсутні такі, що підтверджують наявність особливих обставин, а тому відповідачем правомірно відмовлено в наданні позивачу одноразової матеріальної допомоги як особі з інвалідністю, хоча судом і встановлено іншу підставу для відмови, ніж зазначену в рішенні, оформленому протоколом від 12 листопада 2020 року №6.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 36 Закону України "Про основи соціального захисту інвалідів" матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Статтею 40 Закону України "Про основи соціального захисту інвалідів" визначено, що конкретні умови і порядок пенсійного забезпечення і надання допомоги та інших соціальних послуг визначаються законодавством про пенсійне забезпечення в Україні і рішеннями Уряду України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №256 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виконання заходів із соціального захисту дітей, сімей, жінок та інших найбільш вразливих категорій населення (далі Порядок №256).

Згідно п.3 Порядку №256, допомога надається у разі тривалої хвороби, смерті близьких родичів (одного з подружжя, батьків, дітей), стихійного лиха та інших особливих обставин особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та непрацюючим малозабезпеченим особам, які отримують пенсію та/або державну соціальну допомогу відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" і "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", якщо розмір таких виплат у місяці, що передує місяцю звернення, не перевищує двох прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 4 Порядку №256 визначено, що непрацюючим малозабезпеченим особам допомога надається на підставі особистої заяви, особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю - на підставі особистої заяви або заяви одного з батьків, опікуна чи піклувальника (законного представника), поданої регіональному або районному органові соціального захисту населення.

Відповідно до п.5 Порядку для отримання допомоги до заяви додаються копії: паспорта; пенсійного посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги; реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органові і мають про це відмітку в паспорті); висновку медико-соціальної експертної комісії, лікувально-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу (для дітей з інвалідністю) про встановлення інвалідності.

Згідно з п.6 Порядку №256 допомога надається регіональними або районними органами соціального захисту населення один раз на рік у розмірі 50 відсотків установленого законом на дату звернення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішення про надання або відмову в наданні допомоги приймається комісією, утвореною у відповідному органі соціального захисту населення, та оформляється протоколом за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із заявою через Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району ДПСЗ Миколаївської ММ для виплати одноразової матеріальної допомоги особам з інвалідністю, передбаченої Порядком №256.

До заяви позивачем були надані наступні документи:

- паспорт громадянина України;

- довідка про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків;

- довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №562212 від 21 грудня 2019 року;

- пенсійне посвідчення;

- виписку із медичної карти стаціонарного хворого №3474 від 30 серпня 2020 року;

- довідку про розмір пенсій за останні 3 місяці: серпень, вересень, жовтень 2020 року.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Комісії від 12 листопада 2020 року №6, позивачу було відмовлено у наданні одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з обмеженням фінансування коштів.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів вважає необґрунтованими вищевказані посилання відповідача, оскільки у відповідності до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Суд звертає увагу також на правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у п.23 справи "Сук проти України" від 10 березня 2011 року, заява №10972/05, де зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування на виплату спірної одноразової матеріальної допомоги не позбавляє позивача права на її отримання і не звільняє від обов`язку її виплачувати.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій відповідача щодо невиплати позивачу одноразової матеріальної допомоги позивачу, як особі з інвалідністю з підстав відсутності бюджетного фінансування.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивач надав до суду першої інстанції, так і при зверненні до відповідача, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №3474 від 30 серпня 2020 року, якою підтверджується лікування позивача на стаціонарі у неврологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради "Міська лікарня №4" у період з 21 серпня 2020 року по 30 серпня 2020 року включно.

Отже, позивачем надано на виконання вимог п.3 Порядку №256 підтвердження тривалої хвороби, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і, відповідно, необхідність їх часткового задоволення, оскільки визначення розміру допомоги є передчасним в даних спірних правовідносинах.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Колегія суддів вирішила питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подачу адміністративного позову у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 28 грудня 2020 року та за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 1 261,21 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.076824872.1 від 05 квітня 2021 року.

З урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ДПСЗ Миколаївської МР.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Департамента праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради оформленого протоколом від 12 листопада 2020 року №6 про відмову в наданні ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги.

Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради виплатити ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу, як особі з інвалідністю передбачену Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виконання заходів із соціального захисту дітей, сімей, жінок та інших найбільш вразливих категорій населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №256.

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Департамента праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за подачу адміністративного позову та 1 261,21 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 21 копійка) за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.