Справа № 380/4313/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 380/4313/21

адміністративне провадження № К/9901/33706/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 380/4313/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської об`єднаної територіальної громади Стрийського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування шкоди,

УХВАЛИВ:

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївської об`єднаної територіальної громади Стрийського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування шкоди.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/4313/21 повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Повертаючи апеляційну скаргу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не виконано вимоги ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Так, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/4313/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської об`єднаної територіальної громади Стрийського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування шкоди - залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору.

Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, відповідно до яких апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику, якщо не усунуто недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений судом строк.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно поштового повідомлення апелянтом отримано копію ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху 14 липня 2021 року.

26 липня 2021 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли пояснення ОСОБА_1 до ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року, зі змісту яких слідує, що скаржник фактично не погоджується з судовим рішенням про залишення апеляційної скарги без руху, вважаючи, що судом порушено його основоположні права та здійснено свавільне втручання у сферу особистого життя, що є неприпустимим.

Натомість, доказів про сплату судового збору за подання апеляційної скарги позивачем не надано.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не усунуто недоліки апеляційної скарги.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, в порядку, передбаченому частиною другою статті 298 КАС України.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору або відстрочити його сплату та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення (відстрочення) застосовується, обумовлені статтею 8 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частинами першою та другою статті 8 Закону № 3674-VI визначено вичерпний перелік умов, за наявності яких суд, враховуючи майновий стан сторони, своєю ухвалою може за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону № 3674-VI суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, зокрема, у разі, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Разом з тим, як слідує зі змісту ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження обставин того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подану ним апеляційну скаргу у встановленому законом порядку.

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81): «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

У справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків апеляційної скарги, вірно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Одночасно із касаційною скаргою скаржником заявлено клопотання про постановлення окремих ухвал в порядку статті 249 КАС України щодо судді Львівського окружного адміністративного суду Гулика А.Г. у зв`язку із порушенням, на думку скаржника, вказаним суддею норм процесуального права при постановленні ухвал від 22 квітня 2021 року та від 29 березня 2021 року у справі № 380/4313/21.

Згідно з частиною восьмою статті 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням представлених адміністративним процесуальним законом засобів.

При цьому такі порушення мають негативно впливати на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи в публічно-правових відносинах.

Окрему ухвалу, зокрема, може бути постановлено відповідним судом за наслідками розгляду справи, апеляційної чи касаційної скарги в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права.

Контекстуальний аналіз зазначених норм свідчить про те, що окрему ухвалу може бути постановлено відповідним судом при закінченні ним розгляду справи в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Повноваження Верховного Суду постановити окрему ухвалу слід розуміти таким чином, що її може бути постановлено при закінченні розгляду справи у касаційному порядку.

Постановлення окремої ухвали у порядку нагляду за діяльністю інших судів, окремо від процесу розгляду справи, суперечить положенням Конституції України та процесуального закону.

Тобто, право суду вищої інстанції при прийнятті окремої ухвали може бути реалізоване лише після прийняття до провадження апеляційної скарги на ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року та від 29 березня 2021 року у справі № 380/4313/21 та ухвалення за наслідками їх перегляду судом апеляційної інстанції рішення по суті, та які можуть бути предметом касаційного оскарження у справі.

Верховний Суд може постановити окрему ухвалу у межах здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку в разі допущення судом нижчої (першої або апеляційної) інстанції порушення норм матеріального або процесуального права.

Водночас ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року та від 29 березня 2021 року у справі № 380/4313/21 не були переглянуті в апеляційному порядку.

При цьому, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що питання про постановлення окремої ухвали вирішується судом під час вирішення спору у разі наявності для того достатніх підстав та не підлягає вирішенню при вирішення питання щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи висновки Верховного Суду щодо відсутності підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, питання щодо постановлення окремої ухвали у цій справі не підлягає вирішенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 380/4313/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської об`єднаної територіальної громади Стрийського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування шкоди.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько О.В. Калашнікова В.М. Соколов