Справа № 640/26225/19
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 вересня 2021 року

Київ

справа №640/26225/19

адміністративне провадження №К/9901/32019/21

Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів: Данилевич Н.А., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року в справі №640/26225/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Кадрової комісії №1 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації;

- визнання протиправним і скасувати наказ від 21.11.2019 №1661ц про звільнення з посади прокурора;

- поновити на посаді прокурора відділу забезпечення підтримання публічного обвинувачення Управління підтримання публічного обвинувачення в суді Генеральної прокуратури України;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.11.2019 по день винесення судом рішення про поновлення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення Першої кадрової комісії від 29.10.2019 №70 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора";

- визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора України від 21.11.2019 № 1661ц;

- поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на рівнозначній посаді прокурора відділу забезпечення підтримання публічного обвинувачення Управління підтримання публічного обвинувачення в суді Генеральної прокуратури України з 26.11.2019;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.11.2019 до дати фактичного поновлення на роботі;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

- рішення суду в частині поновлення на посаді та присудження виплати середньої заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2021 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду в справі №560/4122/19.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року в справі №640/26225/19 повернуто особі, яка її подала.

28 серпня 2021 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року в справі №640/26225/19.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Статтею 329 КАС України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється із дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З оскаржуваної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року встановлено, що її прийнято у відкритому судовому засіданні, повний текст якої складено цього ж дня.

За таких обставин останнім днем строку на її касаційне оскарження є 15 липня 2021 року.

Касаційну скаргу подано 26 серпня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі скаржниця порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи його наявністю права повторного звернення із касаційною скаргою до суду касаційної інстанції.

Оскільки уперше касаційну скаргу подано скаржницею у межах строку, визначеного статтею 329 КАС України, а вдруге із касаційною скаргою вона звернувся до Суду без суттєвих затримок та зайвих зволікань після отримання копії ухвали про її повернення, Суд уважає, що заява про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправним і скасування рішення Кадрової комісії №1 про неуспішне проходження атестації; визнання протиправним і скасування наказу про звільнення з посади; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 обіймала посаду прокурора Відділу забезпечення підтримання публічного обвинувачення Управління підтримання публічного обвинувачення в суді Генеральної прокуратури України.

Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якої входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі).

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Підставами перегляду оскаржуваних судових рішень ОСОБА_1 зазначає:

1. застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку, викладеного у постановах Верховного Суду:

- від 29 квітня 2020 року в справі №810/3246/16 щодо застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» стосовно необхідності зазначення у наказі про звільнення конкретної підстави для звільнення прокурора із займаної посади, передбаченої положеннями цієї статті, а також застосування приписів статті 2 КАС України щодо критеріїв оцінки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень;

- від 21 березня 2018 року (справа №802/651/16-а), від 24 вересня 2019 року (справа №817/3397/15) щодо застосування статті 2 та частини другої статті 73 КАС України щодо необхідності перевірки факту ліквідації (реорганізації) державного органу у справах про поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, та у частині застосування приписів статті 104 Цивільного кодексу України щодо зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установ;

- від 24 червня 2021 року (справа №200/6772/20); в ухвалах Верховного Суду: від 04 лютого 2021 року (справа №826/17607/14); від 02 лютого 2021 року (справа №640/24864/19); від 20 квітня 2021 року (справа №200/5311/20-а); від 12 квітня 2021 року (справа №500/2083/20) щодо права на підписання апеляційної скарги особою, яка не має права її підписувати;

- від 17 липня 2019 року (справа №810/719/18), від 08 травня 2019 року (справа №160/7887/18) щодо застосування статей 74, 79, 94 КАС України стосовно неможливості використання копій письмових доказів як допустимих доказів у справі внаслідок їх неналежного засвідчення та/або несвоєчасного надсилання іншим учасникам справи;

2. відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах:

- пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у взаємозв`язку із підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення «Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року» в частині встановлення сукупності юридичних фактів, що зумовлюють можливість звільнення прокурора з посади відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»;

- пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення «Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року» у взаємозв`язку із статтею 16 Закону України «Про прокуратуру» в частині дотримання гарантій незалежності прокурора щодо особливого порядку його призначення та звільнення з посади;

- пунктів 7, 19 розділу ІІ розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення «Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року» щодо того, чи є такі положення закону складовою порядку призначення на посади та звільнення з посад прокурорів у розумінні Закону України «Про прокуратуру»;

- статей 1, 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» у взаємозв`язку із Законом України «Про прокуратуру» та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у частині встановлення наявності у прокурора права на підготовку до атестації;

3. судове рішення оскаржується з підстави, передбаченої частиною другою статті 353 цього Кодексу, оскільки судами порушено норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи доводи скаржниці щодо неврахування висновків Верховного Суду та аналізуючи зміст зазначених скаржником постанов, Судом установлено, що обставини у справах №802/651/16-а, №817/3397/15, №200/6772/20, №826/17607/14, №640/24864/19, №200/5311/20-а, №500/2083/20, №810/719/18, №160/7887/18 не є подібними до спірних правовідносин.

Подібність правовідносин означає, зокрема, що тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Проаналізувавши зміст та доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження в справі з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме:

1. застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року (справа №810/3246/16), щодо застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» стосовно необхідності зазначення у наказі про звільнення конкретної підстави для звільнення прокурора із займаної посади, передбаченої положеннями цієї статті, а також застосування приписів статті 2 КАС України щодо критеріїв оцінки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень;

2. відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах:

- пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у взаємозв`язку із підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення «Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року» в частині встановлення сукупності юридичних фактів, що зумовлюють можливість звільнення прокурора з посади відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»;

- пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення «Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року» у взаємозв`язку із статтею 16 Закону України «Про прокуратуру» в частині дотримання гарантій незалежності прокурора щодо особливого порядку його призначення та звільнення з посади;

- пунктів 7, 19 розділу ІІ розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення «Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року» щодо того, чи є такі положення закону складовою порядку призначення на посади та звільнення з посад прокурорів у розумінні Закону України «Про прокуратуру»;

- статей 1, 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» у взаємозв`язку із Законом України «Про прокуратуру» та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у частині встановлення наявності у прокурора права на підготовку до атестації;

3. судове рішення оскаржується з підстави, передбаченої частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Касаційна скарга за формою і змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, подана з дотриманням строку, передбаченого статтею 329 цього Кодексу, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 329, 330, 334, 337, 338, 340 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження та поновити цей строк.

2. Відкрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року в справі №640/26225/19.

3. Витребувати із Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали адміністративної справи №640/26225/19.

4. Особі, що подала касаційну скаргу, надіслати копію ухвали про відкриття касаційного провадження у справі, а іншим учасникам справи - копію ухвали про відкриття касаційного провадження у справі разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

5 Установити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

6. Роз`яснити, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: В.Е. Мацедонська

Н.А. Данилевич