Справа № 420/2110/19
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

28 вересня 2021 року
Київ
справа №420/2110/19
адміністративне провадження № К/9901/29142/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,
розглянув у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України
на рішення Одеського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Левчук О.А. від 26.07.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді Федусика А.Г., суддів: Бойка А.В., Шевчук О.А. від 25.09.2019
у справі №420/2110/19
за позовом ОСОБА_1
до Адміністрації Державної прикордонної служби України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство оборони України,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі також відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Державної прикордонної служби України №35 від 22.02.2019 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи з 24.09.2018; зобов`язати Державну прикордонну служби України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи з 24.09.2018 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.
2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2019, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 35 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підполковнику запасу ОСОБА_1 ; зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
3. 22.10.2019 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
4. Ухвалою Верховного Суду від 25.10.2019 відкрито касаційне провадження у справі.
5. 14.11.2019 до Верховного Суду надійшов відзив позивача на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.07.2014 госпітальною військово-лікарською комісією при Центральному клінічному госпіталі Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 встановлено діагноз про причинний зв`язок захворювання, а саме: «захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби», про що видано довідку № 307.
7. Згідно з довідкою серії 10 ААА № 125592 від 22.04.2015 ОСОБА_1 встановлено 20 % ступеня втрати професійної працездатності.
8. 28.05.2015 рішенням Державної прикордонної служби України № 145 ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 20 % від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб в сумі 17052,00 грн.
9. 15.06.2018 постановою ЦВЛК Держприкордонслужби України затверджено, що захворювання ОСОБА_1 «так, пов`язані з проходженням військової служби», травма «так, пов`язана із захистом Батьківщини».
10. 17.09.2018 наказом начальника двадцять шостого прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 336-ОС ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних Сил України на підставі підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).
11. Згідно з довідкою серії 12 ААБ № 033570 від 24.09.2018 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності.
12. 25.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до Одеського прикордонного загону із заявою про видачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.
13. 30.10.2018 ОСОБА_1 повторно звернувся до Одеського прикордонного загону із заявою про видачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення інвалідності, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.
14. 26.12.2018 Військовою частиною НОМЕР_1 складено висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
15. 22.02.2019 Державною прикордонною службою України прийнято рішення № 35 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
16. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
17. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що довідкою МСЕК серії 12ААБ № 033570 йому встановлено інвалідність з 24.09.2018 за наслідками первинного огляду. Дія пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на позивача не поширюється, оскільки зміни вступили в силу 01.01.2017.
18. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки ОСОБА_1 первинно втрату працездатності встановлено 22.04.2015 (20%), він скористався правом на отримання одноразової допомоги та під час огляду 24.09.2018 йому встановлена ІІ група інвалідності, тобто через 3 роки 5 місяців після первинного огляду, а тому з урахуванням імперативних приписів, що містяться в пункті 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» у позивача відсутнє право на одноразову допомогу.
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у позивача наявне право на отримання одноразової грошової допомоги, причиною якого є наявність захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, та встановлення ІІ групи інвалідності. Під час ухвалення оскаржуваних судових рішень судами враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.03.2018 у справі №295/3091/17.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ
20. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що судами помилково не враховано, що позивачу вже було виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку із втратою працездатності; між датами встановлення позивачу втрати працездатності та ІІ групи інвалідності минуло більше ніж два роки, а тому оскаржуване рішення відповідача є правомірним та не підлягає скасуванню. Судами першої та апеляційної інстанцій помилково не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.08.2019 у справі №806/2187/18.
21. У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує щодо задоволення такої, посилаючись на те, що під час ухвалення судових рішень у цій справі суди правильно застосували норми матеріального права та дотримались норм процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні. Помилковими є посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18.
VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
23. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24. Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
25. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
26. Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
27. Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI).
28. Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
29. У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
30. Згідно з пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
31. Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 зазначив наступне: «Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців».
32. Ухвалюючи цю постанову, Судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшла наступного висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII: право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014; зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
33. З огляду на наведене, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров?я і які раніше уже таку допомогу отримували, а також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров?я.
34. Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957 зазначив наступне: «Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно. При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах».
35. Також Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957 дійшов наступних висновків: встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги; встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми; дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.
36. Оскільки з дня встановлення позивачеві 20% втрати працездатності (22.04.2015) до дня встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (24.09.2018) минуло понад два роки, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
37. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі №806/714/18, від 04.03.2020 у справі №240/5688/18 та у справі №240/5765/18, у постанові Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957 та колегія суддів не вбачає підстав для відступу від нього.
38. Зважаючи на викладене, висновки судів попередніх інстанцій, що позивач має право на отримання спірної допомоги без обмеження дворічним терміном за наведеного вище правового регулювання та встановлених обставин у справі є помилковими.
39. Посилання судів попередніх інстанцій на необхідність врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, колегія суддів відхиляє, оскільки Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 відступив від таких.
40. Водночас доводи відзиву на касаційну скаргу спростовуються зазначеними вище правовими висновками Верховного Суду у справах №240/10153/19 і №1.380.2019.006957.
41. Крім того, підлягають відхиленню доводи позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, щодо помилковості посилань відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18, оскільки незважаючи на різні фактичні обставини цих справ, правовідносини у справі № 806/2187/18 та у цій справі є подібними, виникли за однакового законодавчого регулювання та стосуються правильності застосування пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII та пункту 8 Порядку № 975 у правовідносинах щодо обмеження права особи з інвалідністю на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі дворічним терміном з часу встановлення первинного факту втрати працездатності, незалежно від його виду (інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності).
42. Водночас колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
43. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
44. У зв`язку із викладеним, враховуючи положення статті 351 КАС України, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
45. Оскільки суд касаційної інстанції приймає рішення на користь суб`єкта владних повноважень, то, враховуючи відсутність документально підтверджених доказів щодо понесених суб`єктом владних повноважень судових витрат на залучення свідків та проведення експертиз, відповідно до статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України задовольнити.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Желєзний
Судді: Я. О. Берназюк
Н. В. Коваленко