Справа № 240/5582/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5582/21 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

27 вересня 2021 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України призначити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку зі зміною групи інвалідності, на підставі довідок МСЕК серії 12ААБ № 549715 від 05.11.2019 та серії 12ААВ № 015853 від 13.08.2020 - у розмірі різниці між 400 та 300 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому встановлено першу групу інвалідності (2020);

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити йому 72400 (сімдесят дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. недоплаченої одноразової грошової допомоги, належної йому у зв`язку зі зміною групи інвалідності, на підставі довідок МСЕК серії - 12ААБ № 549715 від 05.11.2019 та серії 12ААВ № 015853 від 13.08.2020 - у розмірі різниці між 400 та 300 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому встановлено другу групу інвалідності (2020).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції залишено поза увагою приписи ст.16-2 Закону №2011-ХІІ, згідно яких одноразова грошова допомога в зв`язку з встановленням І групи інвалідності, призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року. При цьому, Законом №2011-ХІІ жодним чином не визначено, що для визначення розміру ОГД має враховуватися з прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, іншого ніж рік, в якому встановлено інвалідність вищої групи.

Апелянт, окрім іншого, посилається на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив доводи позивача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 3 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що під час проходження військової служби позивачем отримано захворювання, яке пов`язано із проходженням військової служби, що стало підставою для встановлення з 05.11.2019 року другої групи інвалідності.

В квітні 2020 року позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 576300,00 грн., що відповідає 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року

Під час повторного огляду Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією 13.08.2020 року позивачу було встановлено першу групу інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язано із проходженням військової служби, та відповідно до рішення відповідача (протокол №139 від 08.10.2020року) в січні 2021 року виплачено додатково 192100,00 грн. одноразової грошової допомоги як різниці між другою та першою групою інвалідності.

Не погоджуючись з розміром виплати, позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою, за наслідками розгляду якої, відповідач листом повідомив, що на день повторного огляду МСЕК 13.08.2020 і по теперішній час діє норма законодавства, що передбачає призначення та виплату допомоги в розмірах прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, а оскільки ІІ групу інвалідності встановлено позивачу вперше в 2019 році, то і виплата різниці проводилась по розміру прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня 2019 року.

Не погоджуючись з результатами розгляду його заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до законодавства, яке діяло на день повторного огляду позивача, останній мав право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, виплата якої повинна проводитись з урахуванням раніше виплаченої суми.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно до правомірності визначення відповідачем розміру грошової допомоги як різниці між другою та першою групою інвалідності.

Статтею 46 Конституції України регламентовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон -№2011-XII).

Частиною першою статті 16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII врегульовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктом "б" ч.1 ст. 16-2 Закону №2011-XII унормовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частинами 2, 4 ст.16-3 наведеного Закону (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", визначено перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

В свою чергу, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначено ст.16-3 вказаного Закону.

Так, у відповідності з положеннями частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25 грудня 2013 № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975), який врегульовує питання пов`язані з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 3 Порядку 975 унормовано, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності-дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності-дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Поряд з цим, відповідно до пп. 1 п.6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;

300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Вказані правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

Аналіз вищезазначених приписів закону дає підстави для висновку, що розмір одноразової грошової допомоги яка виплачується у разі встановлення вищої групи інвалідності, розраховується із прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

Враховуючи, що позивачу вперше при первинному огляді МСЕК було встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням та травмою, пов`язаними із захистом Батьківщини 05.11.2019 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що різниця між 300 та 400 кратним розміром прожиткового мінімуму, має розраховуватися, виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2019 рік).

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19, оскільки як встановлено зі змісту останньої, предметом розгляду у вказаній справі є питання щодо наявності у особи права на отримання одноразової грошової допомоги, тоді як спір у даній справі стосується порядку та розміру виплати одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.