Справа № 280/2335/21
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року об 11 год. 05 хв.Справа № 280/2335/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Новікової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Півоварової В.П.,

представника позивача Кузьміної В.О., Джеріхової В.М.

представника відповідача Боярської В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНА»

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНА» (далі позивач) Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 12.11.2021 № та №.

Ухвалою суду від 29.03.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 27.04.2021.

27.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, а підготовче засідання відкладено на 25.05.2021.

25.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи на 09.06.2021.

09.06.2021 судове засідання відкладено на 23.06.2021.

23.06.2021 судове засідання відкладено на 20.07.2021.

20.07.2021 провадження у справі зупинення до 14.09.2021 для надання сторонам додаткового часу на примирення.

14.09.2021 провадження у справі поновлено. Крім того, в судовому засіданні 14.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки фактичної перевірки про порушення позивачем вимог ч.1, ч.8, ч.16 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» є помилковими та такими, що не відповідають вимогам законодавства. Позивач зазначає, що ТОА «ДАНА» в розумінні Податкового кодексу України та Господарського кодексу України в період, що перевірявся не здійснювало діяльності ні з виробництва, ні з оптової чи роздрібної торгівлі пальним, ні зі зберігання пального. Позивач вказує на те, що в ході фактичної перевірки зберігання пального ТОВ «ДАНА» здійснювалося не з комерційною метою, тобто не з метою одержання прибутку, а пальне не реалізовувалось ні оптом ні в роздріб, ємності не використовувались для надання послуг зі зберігання іншим суб`єктам. Позивач вважає, що оскільки ним пальне зберігалось виключно для власних потреб, то до нього відповідальність може бути застосована лише за умови надання послуг зі зберігання іншим особам, або продаж пального іншим особам, проте таких фактів під час перевірки встановлено відповідачем не було.

Також, позивач вказував і на протиправність прийняття податкового повідомлення рішення, за порушення п.63.3 ст.63 ПК України, в частині неподання повідомлення за формою №20-ОПП про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням які розташовані за адресою: Україна, Запорізька область, Запорізький район, с.Григорівка, вул.Новоалександрівське шосе, буд.2, а саме: вагова. Позивач вважає, що встановивши зазначене порушення контролюючий орган вийшов за межі обставин, які можуть бути предметом з`ясування фактичної перевірки, відповідно до приписів ПК України. Також, позивач вказав на те, що з урахуванням положень п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, у контролюючого органу були відсутні підстави для застосування штрафних санкцій у період дії карантину з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що перевірка відповідачем проведена у відповідності до положень чинного законодавства України, а позивач в свою чергу допустив співробітників контролюючого органу до перевірки, у зв`язку з чим предметом розгляду справи може бути лише суть виявлених порушень. Відповідач зазначає, що під час проведення перевірки встановлено порушення позивачем ч.1, ч.8, ч.16 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», оскільки позивачем у встановленому порядку не було отримано ліцензії на зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, що є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій. Також, відповідач вказував на те, що положеннями Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України не передбачено відпуск (відвантаження) нафтопродуктів з автоцистерни безпосередньо в паливні баки транспортних засобів, оскільки за змістом положень зазначеної Інструкції таке відвантаження з автоцистерни відбувається в спеціальні резервуари.

Також, відповідач вказав на те, що під час перевірки встановлено факт обліку ТОВ «ДАНА» лише чотирьох ємностей, а наявна на підприємстві вагова позивачем не обліковується, що є порушенням вимог п.63.3 ст.63 ПК України.

В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що співробітниками ГУ ДПС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку з питань дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює виробництво, придбання, зберігання та реалізацію пального; порядку приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів; установлених прави торгівлі підакцизними товарами, а також інших питань, що регулюють обіг підакцизних товарів в Україні, за результатами якої складено Акт від 02.10.2020 №11/08-01-07-02/30937303.

12.11.2020 контролюючим органом, на підставі висновків Акту перевірки від 02.10.2020 №11/08-01-07-02/30937303, прийнято податкові повідомлення рішення:

№, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1020,00 грн., за порушення положень п.63.3 ст.63 ПК України;

№, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 500000,00 грн., за порушення ч.1, ч.8, ч.16 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень рішень, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі - ПК України).

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1. статті 75 ПК України.

Відповідно до пункту 75.1.3. статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Отже, проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок є правом Головного управління ДПС у Запорізькій області, як податкового органу.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Як вбачається зі змісту наказу №2417 «Про проведення фактичної перевірки» від 22.09.2020, в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Так, статтею 20 ПК України визначено загальний перелік прав контролюючих органів, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 визначає поняття фактичної перевірки, а підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності такої підстави - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 ст.80 Податкового Кодексу.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Позивач у позові зазначив, що наказ на проведення фактичної перевірки не містить чітких підстав для її проведення.

Згідно змісту відзиву на адміністративний позов, підставою для видання наказу контролюючим органом зазначено те, що контролюючим органом встановлено значні обсяги придбання позивачем пального за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с.Григорівка, вул.Новоалександрівське шосе, 2, без наявності ліцензії на право зберігання пального.

В той же час суд вважає за необхідне зазначити, що інформація на підставі якої прийнято наказ від 22.09.2020 №2417 «Про проведення фактичної перевірки», повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №520/1304/2020 та від 04 грудня 2018 року у справі 820/4894/18.

Відповідно до вимог пункту 80.5 статті 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Згідно з абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Системно проаналізувавши положення статей 75-81 ПК України, суд приходить до висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абзаці 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Дослідивши зміст Наказу від 22.09.2020 №2417 «Про проведення фактичної перевірки», судом встановлено відсутність у тексті наказу інформації, яка свідчила б про наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, та у зв`язку з якими у контролюючого органу виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для здійснення належного податкового контролю.

Суд зазначає, що у наказі, відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, а саме статті 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункт 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

В той же час суд вважає за необхідне зазначити, що інформація на підставі якої прийнято наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. Саме з цього виходила колегія Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду при розгляді справи №520/1304/2020 (постанова від 22 вересня 2020 року) де предметом спору була протиправність наказу податкового органу про проведення фактичної перевірки.

При цьому, підпункт 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки, а саме: така перевірка проводиться у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, а тому, зі змісту наказу від від 22.09.2020 №2417 «Про проведення фактичної перевірки», неможливо встановити яке з окремих вказаних порушень слугувало конкретною підставою для його прийняття.

Зазначений висновок узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду викладеним у постановах від 04 вересня 2020 року у справі №821/1274/18, від 02 вересня 2020 року у справі №821/1828/16 та від 04 грудня 2018 року у справі №820/4894/18.

Отже, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

Також, під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що підставою для прийняття податкового повідомлення рішення № став висновок контролюючого органу про те, що позивачем порушено вимоги ч.1, ч.8 ч.16 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», в частині зберігання пального без отримання ліцензії на право зберігання пального.

Позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує на те, що зберігання пального ним здійснювалося виключно для власних потреб, а тому застосування до нього штрафної санкції в розмірі 500000,00 грн. є необґрунтованим.

Суд зазначає, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України (далі Закон №481).

Відповідно до положень статті 15 Закону №481, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Отже, чинним законодавством передбачено здійснення оптової торгівлі пальним та зберігання пального виключно за наявності відповідної ліцензії.

Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що позивачем пальне придбавалось для власних потреб, а саме для заправки сільськогосподарської та іншої допоміжної техніки необхідної для ведення господарської діяльності.

При цьому, в першу чергу суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що контролюючим органом в ході фактичної перевірки не здобуто підтвердження того, що позивачем зберігалося пальне у наявних у нього резервуарах, не встановлено його залишків, тощо. Фактично факт зберігання пального відповідачем встановлено за фактом придбання палива, без фактичного підтвердження таких обставин.

При цьому, посилання відповідача на положення Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, стосовно того, що розвантаження з автоцистерни нафтопродуктів може відбуватися лише в спеціальні резервуари, суд відхиляє, оскільки навіть якщо припустити, що позивачем та/або постачальником нафтопродуктів не дотримано вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, то таке порушення не є підставою для застосування штрафної санкції у розмірі 500000,00 грн., відповідно до положень статті 17 Закону №481.

А також зазначена обставина не звільняє контролюючий орган від обов`язку належним чином встановити та зафіксувати факт зберігання пального без наявної ліцензії.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку» (29.12.2019), у чинному законодавстві України закріплено вид ліцензування для суб`єктів господарювання, які здійснюють зберігання виключно для власного споживання.

При цьому, за приписами статті 17 Закону №481, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень;

надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на зберігання пального, отриманої відповідно до абзацу другого частини сорок першої статті 15 цього Закону, - 500 000 гривень.

Разом з тим, під час проведення перевірки контролюючим органом належним чином не було встановлено факту здійснення ТОВ «ДАНА» оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії; надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на зберігання пального, отриманої відповідно до абзацу другого частини сорок першої статті 15 цього Закону.

Суд зазначає, що застосування до позивача штрафної санкції аналогічної за розміром з тією санкцією, яка застосовується до суб`єктів господарювання, що здійснюють оптову торгівлю пальним, не відповідає критерію «співмірності», оскільки позивач не отримує прибутку від зберігання пального, на відміну від суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію пального іншим особам.

В свою чергу, контролюючим органом не встановлено з боку позивача дій, які б свідчили про порушення ним умов ліцензування для особи, яка зберігає пальне виключно для власних потреб, зокрема не встановлено надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на зберігання пального, отриманої відповідно до абзацу другого частини сорок першої статті 15 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення рішення № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення рішення №, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення рішення стало твердження контролюючого органу про порушення позивачем п.63.3 ст.63 ПК України в частині неподання повідомлення за формою №20-ОПП про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, які розташовані за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с.Григорівка, вул.Новоалександрівське шосе, буд.2, а саме вагова.

Відповідно до приписів п.63.3 ст.63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначене питання не могло бути предметом призначеної фактичної перевірки, оскільки не стосується питання ліцензування окремих видів господарської діяльності, а тому відповідач вийшов за межі перевірки у відповідній частині.

Також, суд зазначає, що встановлене порушення п.63.3 ст.63 ПК України контролюючим органом не обґрунтовано належним чином.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на положення пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, яке регулює діяльність акцизного складу.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів адміністративної справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що вагова використовується позивачем у цілях пов`язаних із прийманням чи зберіганням пального.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у зв`язку з чим такі рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНА» (70452, Запорізька область, Запорізький район, с.Григорівка, вул.Новоалександрівське шосе, 2, ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12.11.2021 № та №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНА» судовий збір в розмірі 7515,31 грн. (сім тисяч п`ятсот п`ятнадцять гривень 31 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 24.09.2021.

Суддя І.В. Новікова