Справа № 400/5351/21
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р. № 400/5351/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,
про:визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з вимогами:

- Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо відмови зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з лютого 1986 року по вересень 1992 рік у ВАТ «Южэлектростройсеть» під час призначення пенсії за віком.

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області врахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з лютого 1986 року по вересень 1992 рік у ВАТ «Южэлектростройсеть» та розглянути питання про призначення пенсії за віком з врахуванням трудового стажу з дати подання заяви, тобто з 31.05.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відмова відповідача від перерахування пенсії з підстав нібито невідповідності довідок вимогам чинного пенсійного законодавства оскільки установи які видали довідки знаходяться на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Зазначені дії вчинені відповідачем з порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України та є такими, що порушують його права та інтереси, оскільки позивач позбавлений можливості отримувати більшу пенсію.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи це тим, що позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно поданої довідки від 27.06.2012 року №222, що видано ТОВ «КРОК», через відсутність будь-яких законних підстав застосування довідки, виданої підприємством, розташованим на тимчасово окупованій території.

Ухвалою суду від 12.06.2020 року судом відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

13.08.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження.

Ухвалою суду від 29.09.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, пояснення та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою №1025 про призначення пенсії за віком. До вказаної заяви для підтвердження права на пенсію за віком позивач надав довідки ТОВ «КРОК» від 23.03.2012 року №67 та від 27.06.2012 року №222.

Розпорядженням управління ПФУ в м. Южноукраїнську від 10.06.2016 року №118438 позивачу призначено пенсію за віком, та відповідно до розпорядження зараховано до стажу періоди робити з лютого 1986 року по вересень 1992 рр.

20.11.2020 року позивач звернувся до відповідача щодо можливості обчислення розміру пенсії за довідками про заробітну плату виданими архівним відділом ТОВ «КРОК» та здійснення перерахунку.

Відповідач листом від 08.12.2020 року №7284-7105/Л-02/8-1400/20 повідомив позивача, що для обчислення розміру пенсії позивачем надано довідки, які підлягають перевірці, але на підставі того, що територіальне розташування архівного відділу, яким видано довідку про заробітну плату знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, де органи державної влади тимчасово не виконують свої повноваження, та не мають доступу до місця зберігання архівних документів, тому звірка не проведена. У зв`язку з цим вказав, що оскільки відсутня можливість провести перевірку достовірності видачі довідки про заробітну плату від 27.06.2012 року №222, що видана ТОВ «КРОК» з первинними документами, то неможливо провести перерахунок пенсії з урахуванням періодів роботи з лютого 1986 року по вересень 1992 рік на ВАТ «Южэлектросетьстрой».

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо прорахунку розміру пенсійної виплати з урахування довідки про заробітну плату від 27.06.2012 року №222, виданої архівним відділом ТОВ «КРОК» за період роботи з лютого 1986 по вересень 1992 року.

14.04.2021 року відповідач листом №3822-3799/Д-02/8-1400/21 надав відповідь, в якій зазначив, що відділом перерахунків пенсії №2 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області проведено попередній перерахунок розміру пенсійної виплати з урахуванням довідки про заробітну плату від 27.06.2012 року №222 виданої архівним відділом ТОВ «КРОК» за період з лютого 1986 по вересень 1992 рр. Та зазначив, що для обчислення розміру пенсії позивача, з урахуванням поданих архівних довідок, необхідне проведення перевірки достовірності видачі цих документів, яку неможливо здійснити оскільки територіальне розташування архівного відділу, яким видано довідку про заробітну плату є м. Донецьк, яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, де органи державної влади тимчасово не виконують свої повноваження, та не мають доступу до місця зберігання архівних довідок.

Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області надано відповідь 23.05.2019 року щодо запиту на підтвердження видачі довідки про заробітну плату позивача в якій зазначено, що неможливо підтвердити достовірність видачі довідки про заробітну плату позивача за період з 01.01.1986 року по 30.09.1992 рік у ВАТ «Южэлектросетьстрой», оскільки архівні документи підприємства не знаходяться на території України.

Відповідач вважає, що неможливість проведення документальної перевірки для підтвердження первинними документами довідки від 27.06.2012 року №222, виданої архівним відділом ТОВ «КРОК», про заробітну плату за період з лютого 1986 по вересень 1992 рр., є обґрунтованою підставою для відмови в перерахунку пенсії.

Позивач зазначив про те, що неодноразово звертався до відповідача з заявами про вирішення даного питання, проте відповідач продовжував порушувати право та законні інтереси позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Отже, призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом № 1058-IV.

Відповідно до вимог статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини 2, 4, 5 статті Закону № 1058, пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35,частиною другою статті 38,частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону №1058 передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Порядок подання та оформлення документів для призначення/перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.3 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ.

Відповідно абзацу 1 частини 1 статті 40 Закону №1058 - для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно пункту 2.1 Порядку № 22-1, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п. 2.10 вищевказаного Порядку, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 р. є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 у справі № 21-11а15.

Матеріали справи свідчать, що позивачем при подачі заяви про перерахування пенсії 31.05.2016 р. було надано довідку видані архівним відділом ТОВ «КРОК» м. Донецьк, про заробітну плату за період з лютого 1986 року по вересень 1992 року р., яку позивач отримував на ВАТ «Южэлектросетьстрой».

Відповідачем не взято до уваги вищевказані довідки про заробітну плату позивача, оскільки вони видані підприємством, яке розташоване на тимчасово окупованій території.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Спірні довідки видані установою розташованою в населених пунктах, визначених Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення".

Положеннями Постанови КМУ від 07.11.2014 №595 "Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" передбачено, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі вважаються недійсними і не можуть прийматися до розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини 1 статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно статті 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Відповідно до положень частини 1-3 статті 9 Закону № 1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території де розташовано підприємство на якому він працював у відповідні періоди.

Суд вважає необхідним зазначити те, що у 1971 р. Міжнародний Суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Вищевказане означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Натомість, підстав вважати надані довідки та наведені в довідках відомості недостовірними, відповідачем не наведено.

При цьому, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Зазначена правова позиція суду відповідає висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.07.2019 р. у справі №423/1324/17, від 28.08.2018 р. у справі № 175/4336/16-а та від 25.09.2018 р. у справі №242/65/17.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі архівних довідок є протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що в якості підстав для відмови вказано на обставини того, що перерахунок пенсії згідно довідки про заробітну плату від 27.06.2012 року №222 провести неможливо, так як довідка видана на території, яка не контролюється українською владою.

Зарахування стажу роботи позивача за оспорюваний період не заперечується сторонами, проте відповідач відмовляє позивачу здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням вказаного періоду, з підстав неможливості проведення перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату за період з лютого 1986 по вересень 1992 рр.

Суд прийшов до висновку про протиправність дії відповідача, які полягають у не проведенні перерахунку пенсії з урахуванням періодів роботи з лютого 1986 по вересень 1992 рр. на ВАТ «Эжелектросетьстрой».

Таким чином, суд не приймає доводи відповідача, про відмову у перерахуванні пенсії позивача стосовно того, що перерахунок пенсії згідно довідки про заробітну плату від 27.06.2012 №222 провести неможливо, так як довідки видані на території, яка не контролюється українською владою, оскільки документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, оскільки вказана обставина (захоплення незаконними озброєними формуваннями території, на якій розташоване підприємство) не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.

З огляду на наявні матеріали справи, ключовим питанням є не зарахування стажу для призначення пенсії, а саме зарахування періодів роботи з лютого 1986 по вересень 1992 рр. на ВАТ «Эжелектросетьстрой» для здійснення перерахунку пенсії, оскільки факт роботи на підприємстві не ставиться під сімнів та не оскаржується, відмови відповідача стосуються саме проведення обрахунку суми пенсії з підстав не можливості встановлення достовірності довідки про заробітну плату №222 від 27.06.2012 р.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає за необхідне вийти за межі правових вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача.

Положеннями частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить у залежність особу щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо відмови відповідача перерахувати пенсію позивачу на підставі довідки про заробітну плату № 222 від 27.06.2012 р. за період до лютого 1986 по вересень 1992 на ВАТ «Эжелектросетьстрой», на підставі заяви від 31.05.2016 року.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача перерахувати пенсію позивача згідно довідки від 27.06.2012 року №222.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) оформлене листом №3822-3799/Л-02/8-1400/21 від 14.04.2021 року про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в обчисленні та виплаті пенсії з урахуванням періоду роботи з лютого 1986 року по вересень 1992 рік у ВАТ «Эжелектросетьстрой» відповідно до довідки від 27.06.2012 року №222.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за період роботи з лютого 1986 року по вересень 1992 рік у ВАТ «Эжелектросетьстрой» відповідно до довідки від 27.06.2012 року №222, з дати звернення 31.05.2016 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім грн. 00 коп), що підтверджується квитанцією № 19 від 29.06.2021 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар