Справа № 638/9607/21
Суддя: Поволяєва О. В.
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/9607/21
Провадження № 2-а/638/424/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2021 Дзержинський районний суду м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю секретаря судового засідання - Поволяєвої О.В., - Лопатинська А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить скасувати постанову серії ДПО18 № 634741 від 14 червня 2021 року, справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що дана постанова є незаконною, з тих підстав, що поліцейським не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а відразу винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладено на позивача штраф, не було надано позивачу часу для реалізації прав, передбачених ст. 268 КУпАП, не взято до уваги пояснення позивача та свідка, що знаходився разом з ним.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року відкрито провадження у справі.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

26 липня 2021 року відповідачем було надано до суду відзив на позов, в якому зазначив наступне.

Згідно відомостей, внесених до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено, що автомобіль «Volvo V70», державний номерний знак НОМЕР_1 , був ввезений на територію України 17 квітня 2021 року через митний пост «Щербаківка», особою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином автомобілем користується особа, яка не ввозила його на митну територію України, що свідчить про порушення позивачем ст. 380 Митного кодексу України та ст. 31 ЗУ «Про дорожній рух», що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП. Позивачу під час зупинки транспортного засобу були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Будь-яких клопотань позивач не заявляв. Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, отже розгляд справи на місце вчинення адміністративного правопорушення та винесення відповідної постанови без складання протоколу є правомірним.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків.

Встановлено, що згідно постанови від 14 червня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 634741, ОСОБА_1 14 червня 2021 року о 19 год. 50 хв. керуючи транспортним засобом «Volvo V70», державний номерний знак НОМЕР_1 , перетнув подвійну суцільну лінію та не мав при собі діючого поліса обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів та при перевірці автомобіля через бази даних було встановлено, що даний транспортний засіб було ввезено на митну територію України 17 квітня 2021 року особою - ОСОБА_2 у Щербаківці на 1 рік. Зважаючи на що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушив вимоги ст. 380 Митного кодексу України та ст. 16, 31 ЗУ «Про дорожній рух», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Відповідно до ст. 1 Закон України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режиму транзиту; <…>, транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не переміщувала в митний режим транзиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» основними вимогами щодо ввезення на територію України транспортних засобів є також те, що такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності, передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Згідно ч.8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Частиною 4 ст. 380 МК України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в України, для їхніх особистих потреб.

Аналізуючи зазначені норми у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, та цілей Закону України «Про дорожній рух», суд дійшов висновку щодо наявності у діях позивача порушень вказаної заборони, та наявності складу правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП.

Як наслідок суд вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем положень КУпАП стосовно не складання протоколу про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Частиною 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…>, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121,<…>.

Враховуючи положення вище зазначених правових норм, суд вважає що у відповідача відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 грудня 2016 року у справі № К/800/36352/16.

Посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 26 травня 201 року № 5-рп/2015 є некоректним, оскільки дане рішення стосувалося діяльності Державтоінспекції та було прийняте до внесення змін у ст. 258 КУпАП.

Посилання позивача щодо відсутності доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП суд вважає необґрунтованими, оскільки автомобіль «Volvo V70», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до відомостей з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України, був ввезений на територію України 17 квітня 2021 року, через митний пост «Щербаківка», особою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не позивачем.

Щодо інших доводів позивача суд зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на зазначене, враховуючи, що оскаржувана постанова відповідає передбаченим ст. 283 КУпАП вимогам, суд дійшов висновку про відсутні підстави для її скасування.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу та про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що в даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 337/346/17 (К/9901/22443/18).

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених обставин, суд зазначає про відсутність правових підстав закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, згідно ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 77, 243-246, 250, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

З урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 вересня 2021 року.

Суддя О.В. Поволяєва