Справа № 200/6553/21
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 р. Справа№200/6553/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасенка І.М.,

при секретарі судового засідання: Масловій К.С.,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління національної поліції в Донецькій області (далі ГУ НП, відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Позивач просить суд: визнати неправомірними дії Головного управління національної поліції в Донецькій області щодо відмови надати документи до ГУ ПФУ в Донецькій області для обчислення пенсії з відображенням стажу 21 рік 02 місяця 27 днів, як вислуга років, зобов`язавши Головне управління національної поліції в Донецькій області внести зміни до п. 4 грошового атестату № 75 ОСОБА_1 в частині надбавки за стаж служби у розмірі 40% замість 30% та направити до ГУ ПФУ в Донецькій області та зобов`язати Головне управління національної поліції в Донецькій області внести відомості до розрахунку років у строку загальний трудовий стаж на підставі трудової книжки ОСОБА_1 та направити до ГУ ПФУ в Донецькій області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до Головного управління національної поліції в Донецькій області із заявою щодо складання та подання до ГУ ПФУ в Донецькій області оновленої довідки про обчислення пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ та п. 4 Постанови КМУ «Про порядок обчислення вислугу років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року № 393. Проте, відповідачем листом від 14.04.2021 року № Г118/12/02-2021 відмовлено позивачу у вчиненні вищевказаних дій. Отже позивач не погоджуючись з цим, звернувся із даним позов до суду.

02 червня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 30 липня 2021 року вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Замінено спрощене провадження на засідання для розгляду справі по суті підготовчим засіданням.

26 серпня 2021 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження по справі № 200/3393/21 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники сторін до судового засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача просив розглядати справу за його відсутності, надав суду письмовий відзив, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволені його позовних вимог, мотивуючи це тим, що не має підстав для додаткової підготовки та направлення до ГУ ПФУ в Донецькій області документів та внесення відомостей до розрахунку вислуги років у строку загальний трудовий стаж. Крім того відповідачем зазначено, що додатком 11 до Постанови № 988 розмір надбавки за стаж служби в поліції від 13 до 16 років становить 30 відсотків (календарна вислуга років позивача 13 років 1- місяців 15 днів). Умови для призначення пенсії за вислугу років визначені ст. 12 Закону України № 2262 та зазначено, що пенсія за вислугу років призначається не залежно від віку поліцейського, якщо він звільнений у період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення має вислугу 23 календарних роки і більше. Права для призначення пенсії за вислугу років позивач не набув. Надбавка за стаж служби у розмірі 30% встановлювалась ГУНП в Донецькій області позивачу, відповідно до Постанови КМУ № 988 за календарною вислугою років.

Отже, відповідач вважає, що не має підстав для встановлення надбавки позивачу за стаж служби виходячи із розрахунку пільгового обчислення вислуги років (21 рік 02 місяці 27 днів) та відповідно до ст. 13 Закону України № 2262.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій, крім іншого зазначив, що законодавець передбачив ч. 3 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» під час обчислення стажу служби в поліції враховувати тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення, то вислуга років є складовою стажу. Тобто до стажу повинно включати час як у календарному обчисленні так і у пільговому. На думку позивача, відповідач вибірково застосовує норми права, чим порушує гарантоване право на пенсію у розмірі передбаченому законодавцем. Розрахунком вислуги років, який додано до позовної заяви, відображає урахування відповідачем у 2017 році при обчисленні вислуги років як календарного так і пільгового стажу.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_1 , організаційно-правова форма - орган державної влади.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 11 серпня 2003 року по 06 листопада 2015 року, в поліції з 07 листопада 2015 року до 29 червня 2017 року.

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 29.06.2017 року № 302 о/с відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 29.06.2017 року звільнений зі служби в поліції (через хворобу).

Вислуга років на день звільнення з поліції ОСОБА_1 у календарному обчислені склала 13 років 10 місяців 15 днів, у пільговому 21 рік 02 місяці 27 днів.

З 2017 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області, як пенсіонер Національної поліції та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України № 2262-ХІІ.

22 березня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції із заявою щодо складання та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області оновленої довідки про обчислення пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ та п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особами офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітника служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року.

Листом управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області № Г118/12/02-2021 від 14.04.2021 року, позивачу було відмовлено в складанні та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області оновленої довідки про обчислення пенсії ОСОБА_1 , оскільки зважаючи на календарну вислугу років ОСОБА_1 , законні підстави для призначення йому пенсії відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відсутні. Позивачу також було повідомлено про те, що згідно з наказом ГУ НП в Донецькій області від 29.06.2017 року № 302 о/с вислуга років ОСОБА_1 на день його звільнення складала 13 років 10 місяців 15 днів. На підставі зазначеного наказу, з дотримання вимог розділу IV (в редакції чинній до 21.08.2020 року) Порядку та умов, було виготовлено грошовий атестат відносно позивача та надано до сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Донецькій області для подальшого направлення до органів ПФУ. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що виготовлення грошового атестату можливо лише на підставі відповідного наказу про внесення змін до календарної вислуги років.

Отже, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача, щодо відмови ОСОБА_1 в наданні документів до ГУ ПФУ в Донецькій області для обчислення пенсії з відображенням стажу 21 рік 02 місяця 27 днів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно п. «б» ст. 1-2 Закону № 2262-XII, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку)) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України та поліцейські.

Стаття 2 Закону № 2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Приписами п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно ст. 17 Закону № 2262-XII, до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до ст. 17-1 Закону № 2262-XII, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 зі змінами «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України та служба в Національній поліції.

Пункт 3 вищезгаданої Постанови визначає, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Виходячи з суті адміністративного позову суд встановив, що спірним між сторонами є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислуги років

Посилаючись на приписи ст. 12 Закону № 2262-XII, відповідач вважає, що підставою для призначення пенсії за вислугу років звільненим зі служби поліцейським незалежно від віку, якщо з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. Тобто, звільненому зі служби 29 червня 2017 року поліцейському, для можливості призначенні пенсії за вислугу років, треба мати, на умовах цієї статті Закону, вислугу 23 календарних роки і більше. Згідно наказу ГУНП в Донецькій області від 29.06.2017 року № 302 о/с, ОСОБА_1 на день звільнення зі служби, а саме 29 червня 2017 року мав у календарному обчисленні наявну вислугу лише 13 календарних років 10 місяців 15 днів.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.

В постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 року по справі № 805/3923/18-а, на яку посилається позивач, та якою вирішено спір у подібних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що Законом № 2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

В зазначеній постанові колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про не обґрунтованість посилань відповідача на правові висновки Верховного Суду щодо врахування саме календарної вислуги для визначення набуття права на пенсію, оскільки вони викладались до прийняття постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 року по справі № 805/3923/18-а.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність відмови Головного управління Національної поліції в Донецькій області у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії за вислугу років і як наслідок зобов`язання відповідача вчинити дії від яких він протиправно ухилився.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86, ) щодо відмови надати документи до ГУ ПФУ в Донецькій області для обчислення пенсії з відображенням стажу 21 рік 02 місяця 27 днів, як вислуга років, зобов`язавши Головне управління національної поліції в Донецькій області внести зміни до п. 4 грошового атестату № 75 ОСОБА_1 в частині надбавки за стаж служби у розмірі 40% замість 30% та направити до ГУ ПФУ в Донецькій області.

Зобов`язати Головне управління національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86, ) внести відомості до розрахунку років у строку загальний трудовий стаж на підставі трудової книжки ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та направити до ГУ ПФУ в Донецькій області.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена та проголошена у судовому засіданні 15 вересня 2021 року.

Повний текст рішення виготовлений 24 вересня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко