Справа № 500/1217/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/1217/20 пров. № А/857/12315/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 500/1217/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування в частині постанов НКРЕКП №3111 від 24.12.2019 та №723 від 24.12.2019,

суддя в 1-й інстанції Осташ А.В.,

час ухвалення рішення 11 год 01 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 28.05.2021,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» (далі також ТзОВ «Біоенергопродукт», позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі також НКРЕКП, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП №3111 від 24.12.2019 в частині пункту 629 додатка до постанови №3111 від 24.12.2019; визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП №723 від 25.03.2020 в частині пункту 736 додатка до постанови №723 від 25.03.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірними постановами відповідачем «зелений» тариф для вказаного енергогенеруючого об`єкту встановлено виходячи з коефіцієнту 1,26, який передбачений Законом України «Про альтернативні джерела енергії» для одиничної встановленої потужності вітрової турбіни від 600 і не більше 2000 кВт.

Позивач вважає наведені пункти постанов протиправними з огляду на те, що максимальна потужність кожної вітроустановки, які входять у склад енергогенеруючого об`єкту ТОВ «Біоенергопродукт», визначена на рівні 2075 кВт, а у відповідності до статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» коефіцієнт «зеленого» тарифу для електричної енергії, виробленої з використанням енергії вітру вітроелектростанціями, які складаються з вітроустановок одиничною встановленою потужністю від 2000 кВт і більше, введених в експлуатацію в період з 01.01.2016 по 31.12.2019, становить 1,89.

Енергогенеруючий об`єкт позивача було введено в експлуатацію 20.06.2018, а тому позивач зазначає, що «зелений» тариф для обумовленого енергогенеруючого об`єкту слід визначати виходячи з коефіцієнта 1,89, оскільки одинична встановлена потужність кожної вітрової турбіни належить до категорії від 2000 кВт і більше. Звертає увагу на те, що законодавець нечітко визначив коефіцієнт «зеленого» тарифу для вітроелектростанції потужністю 2000 кВт, оскільки такий показник включається у значення вислову «від 600 кВт, але не більше 2000 кВт» (коефіцієнт 1,26) та вислову «від 2000 кВт та більше» (коефіцієнт 1,89).

Вказує на те, що спірними постановами порушено права та охоронювані законодавством інтереси позивача, оскільки застосування відповідачем для позивача зменшеного розміру коефіцієнту «зеленого» тарифу зумовлює менший розмір тарифу на електричну електроенергію, що продаватиметься товариством.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 629 додатку до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №3111 від 24 грудня 2019 року. Визнано протиправним та скасовано пункт 736 додатку до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №723 від 25 березня 2020 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що положеннями статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» «зелений» тариф встановлюється НКРЕКП на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), генеруючих установках приватних домогосподарств, споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів з альтернативних джерел енергії(крім доменного та коксівного газів а з використанням гідроенергії вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).

При цьому, на момент встановлення «зеленого» тарифу для позивача визначено, що коефіцієнт «зеленого» тарифу для електричної енергії, виробленої з енергії вітру вітроелектростанціями, які складаються з вітроустановок одиничною встановленою потужністю від 600 кВт, але не більше 2000 кВт, введеними в експлуатацію з 01.01.2017 по 31.12.2019 включно, дорівнює 1,26.

Для суб`єктів господарювання, споживачів електричної енергії, у тому числі енергетичних кооперативів та приватних домогосподарств «зелений тариф» встановлюється до 01.01.2030. Враховуючи те, що введення в експлуатацію 1 черги вітро- та геліоелектростанції відбулось 20.06.2018, відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ТП 17 при розрахунку «зеленого» тарифу застосовувався коефіцієнт «зеленого» тарифу 1,26, як для ВЕС, одинична встановлена потужність всіх вітроустановок якої від 600 кВт, але не більше 2000 кВт, що була введена в експлуатацію з 01.01.2017 по 31.12.2019.

Апелянт зазначає, що постановою НКРЕКП від 28.09.2018 №1123 для позивача було встановлено «зелений» тариф до 31.01.2030 та розраховано виходячи з коефіцієнту 1,26 і зазначено, що рівень тарифу дорівнює 6,79 євроцентів за 1 кВт/год, до того ж, зазначене було відображено в обгрунтуванні до проекту постанови НКРЕКП «Про внесення змін до додатка постанови НКРЕКП від 26.062018 №595» та розміщене на офіційному веб-сайті. Таким чином, апелянт наголошує, що встановлюючи для позивача коефіцієнт «зеленого» тарифу на рівні 1,26 НКРЕКП діяла в межах наданих повноважень, та з дотриманням положень чинного законодавства.

Крім того, апелянт зазначає, що Регулятор щоквартально лише перераховує (конвертує) встановлений в євро «зелений» тариф в грошову одиницю України - гривню. Тому, враховуючи, що позивач оскаржує п.п. 629 та 736 до постанов, якими здійснювалось лише перерахування (конвертування) розміру «зеленого» тарифу з євро в гривню, в межах даної справи суд першої інстанції міг лише перевірити правильність такої конвертації, проте ніяк не правильність розрахунку фіксованого розміру «зеленого» тарифу та застосованого коефіцієнту «зеленого» тарифу при його розрахунку.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Біоенергопродукт» зареєстроване як юридична особа з 05.04.2011, здійснює такий вид діяльності як виробництво електроенергії.

20.06.2018 ТОВ «Біоенергопродукт» було введено в експлуатацію вітро- та геліоелектростанції по вулиці Бережанська, 57 у селі Куряни Бережанського району Тернопільської області 1 (черга), що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ТП17 від 20.06.2018 (а.с. 3-6).

Встановлено, що НКРЕКП на підставі поданих Товариством документів, у тому числі тих, що підтверджують технічні характеристики двох вітрогенераторних установок, встановлених на турбінах Enercon Е-70 Е4, які розміщені на вітро- та гелеоелектростанції (1 черга) по вулиці Бережанська, 57 у селі Куряни Бережанського району Тернопільської області, було визначено номінальну активну електричну потужність вітрогенераторних установок ТОВ «Біоенергопродукт» на рівні 2000 кВт.

24.12.2019 відповідачем прийнято постанову №3111 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання», пунктом 629 якої позивачу встановлено «зелений» тариф для енергогенеруючого об`єкту ТОВ «Біоенергопродукт» (1 черга вітро- та геліоелектростанції Тернопільська область, Бережанський район, село Куряни, вулиця Бережанка, 57) в розмірі 178,24 коп. без ПДВ за 1 кВт, виходячи з коефіцієнту 1,26, як для вітроелектростанцій, одинична встановлена потужність всіх вітроустановок якої від 600 кВт, але не більше 2000 кВт, що була введена в експлуатацію з 01.01.2017 по 31.12.2019 включно.

25.03.2020 відповідачем прийнято постанову №723 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання», пунктом 736 якої позивачу встановлено «зелений» тариф для енергогенеруючого об`єкту ТОВ «Біоенергопродукт» (1 черга вітро- та геліоелектростанції Тернопільська область, Бережанський район, село Куряни, вулиця Бережанка, 57) в розмірі 192,10 коп. без ПДВ за 1 кВт, виходячи з коефіцієнту 1,26, як для вітроелектростанцій, одинична встановлена потужність всіх вітроустановок якої від 600 кВт, але не більше 2000 кВт, що була введена в експлуатацію з 01.01.2017 по 31.12.2019 включно.

Позивач вважаючи постанови в частині пунктів 736 та 629 протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оцінку правомірності визначення НКРЕКП електричної потужності електрогенеруючого обладнання для енергогенеруючого об`єкту ТОВ «Біоенергопродукт» (1 черга вітро- та геліоелектростанції Тернопільська область, Бережанський район, село Куряни, вулиця Бережанка, 57) на рівні 2000 кВт неодноразово надавав суд у судових рішеннях, які набрали законної сили, по справах № 500/1520/19 (рішення від 18.12.2019, яке набрало законної сили 10.03.2020), № 500/2177/19 (рішення від 16.01.2020, яке набрало законної сили 16.06.2020), за позовом ТОВ «Біоенергопродукт» до НКРЕКП про визнання протиправними та скасування постанов НКРЕКП в частині пунктів, що стосувалися визначення Товариству «зеленого» тарифу, що в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню у цій справі.

Щодо мотивації позивача про неправильне застосування відповідачем коефіцієнта «зеленого» тарифу, суд першої інстанції зазначив про те, що оцінку правомірності застосування відповідачем коефіцієнта «зеленого» тарифу надавав суд у судовому рішенні, справа №500/2782/19 (рішення від 03.12.2020, яке набрало законної сили 29.03.2020), за позовом ТОВ «Біоенергопродукт» до НКРЕКП про визнання протиправними та скасування постанов НКРЕКП в частині пунктів, що стосувалися визначення Товариству «зеленого» тарифу. Де суд зокрема дійшов до переконання, що у спірному випадку положення частини двадцять другої статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» які містять вислови «від 600 кВт, але не більше 2000 кВт» і «від 2000 кВт та більше», в обох випадках включають вітроустановки одиничною встановленою потужністю 2000 кВт. А лексичний і семантичний аналіз наведених норм частини двадцять другої статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії», свідчить, що структура висловів «від 600 кВт, але не більше 2000 кВт» і «від 2000 кВт та більше», допускає множинне її тлумачення. Відтак, суд першої інстанції також вказав про те, що в силу ч. 4 ст. 78 КАС України що обставини, встановлені рішенням суду у зазначеній справі не підлягаю доказуванню у цій справі.

Відтак, враховуючи те, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на чіткості і ясності національного законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що суб`єкт, який застосовує альтернативні джерела електроенергії, вправі очікувати від держави таке стимулювання виробництва та споживання енергії, виробленої з альтернативних джерел застосування, яке буде найбільш сприятливе для нього, тобто з застосуванням вищого коефіцієнту «зеленого» тарифу 1,89, а не 1,26.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Закон України «Про альтернативні джерела енергії» від 20.02.2003 № 555-VI (далі Закон № 555-VI), визначає правові, економічні, екологічні та організаційні засади використання альтернативних джерел енергії та сприяння розширенню їх використання у паливно-енергетичному комплексі.

Відповідно до ст. 2 Закону № 555, законодавство України про альтернативні джерела енергії базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів, які регулюють відносини у цій сфері.

Згідно ч. 1 ст. 91 Закону № 555, «зелений» тариф встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), генеруючих установках приватних домогосподарств, споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).

Частиною 3 ст. 91 Закону № 555, «зелений» тариф встановлюється для кожного суб`єкта господарювання, який виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, за кожним видом альтернативної енергії та для кожного об`єкта електроенергетики або для кожної черги будівництва електростанції (пускового комплексу).

Коефіцієнт «зеленого» тарифу для електричної енергії, виробленої з енергії вітру вітроелектростанціями, які складаються з вітроустановок одиничною встановленою потужністю від 600 кВт, але не більше 2000 кВт, введених в експлуатацію в період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року становить 1,26 (ч. 22 ст. 91 Закону № 555).

Підтвердженням факту та дати введення в експлуатацію об`єкта електроенергетики, у тому числі черги будівництва електричної станції (пускового комплексу), генеруючої установки споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність якої не перевищує 150 кВт, що виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), є виданий уповноваженим органом сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, або зареєстрована відповідно до законодавства декларація про готовність об`єкта до експлуатації (ч. 25 ст. 91 Закону № 555).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-VIII (далі Закон № 222), передбачено, що ліцензійні умови - нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, іншого уповноваженого законом органу державної влади, положення якого встановлюють вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання ліцензіатом, та вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 2 ст. 6 Закон № 222, орган ліцензування для цілей цього Закону за відповідним видом господарської діяльності, зокрема,: 1) отримує та розглядає заяву з документами, а також повідомлення, подання яких до органу ліцензування передбачено законом, і за результатом їх розгляду приймає рішення, про: залишення заяви без розгляду; видачу ліцензії або відмову у видачі ліцензії; переоформлення ліцензії; зупинення дії ліцензії повністю або частково; відновлення дії ліцензії повністю або частково; анулювання ліцензії повністю або частково; розширення або звуження провадження виду господарської діяльності ліцензіатом; видачу інших документів, визначених законом, що стосуються повноважень органу ліцензування.

Рішення про видачу, переоформлення, відновлення дії ліцензії повністю або частково, розширення, звуження провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності з дня внесення запису про них до ліцензійного реєстру. Здійснює контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 27.12.2017 № 309 (далі - Ліцензійні умови), встановлюють вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії (далі - ліцензована діяльність), а також визначають вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання під час провадження ліцензованої діяльності (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.4 у цих Ліцензійних умовах терміни вживаються в таких значеннях:

встановлена потужність - номінальна активна електрична потужність електрогенеруючого обладнання, призначеного для виробництва електричної енергії або комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, що входить до складу об`єкта електроенергетики, з якою електрогенеруюче обладнання може тривалий час працювати без перевантаження відповідно до технічної документації або паспорта на обладнання;

електрогенеруюче обладнання - комплекс функціонально взаємопов`язаного устаткування, що здійснює виробництво електричної енергії та складається з одного або більшої кількості генераторів чи іншого обладнання, що використовується для перетворення енергетичних ресурсів будь-якого походження на електричну енергію;

загальна ліцензована електрична потужність - сумарна встановлена потужність електрогенеруючого обладнаня всіх об`єктів електроенергетики ліцензіата, на яких провадиться господарська діяльність з виробництва електричної енергії;

засоби провадження господарської діяльності - електрогенеруюче обладнання, розташоване на об`єкті електроенергетики, та інше функціонально взаємопов`язане з ним устаткування і споруди, що призначаються для виробництва електричної енергії;

місце провадження господарської діяльності - об`єкт (приміщення, будівля, земельна ділянка та/або територія), у межах якого провадиться діяльність з виробництва електричної енергії;

об`єкт електроенергетики - електрична станція (електроустановка, когенераційна установка), у тому числі введені в експлуатацію черги будівництва електричної станції (пускові комплекси).

З системного аналізу вищенаведених Ліцензійних умов № 1467, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що загальна ліцензована електроенергетична потужність ліцензіата визначається, як сумарна номінальна активна електрична потужність генераторів чи іншого обладнання, що використовується для перетворення енергетичних ресурсів будь-якого походження на електричну енергію, що входять до складу електричних станцій, у тому числі введені в експлуатацію черги будівництва електричної станції (пускові комплекси).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що поняття «номінальна потужність» є загальновживаним та застосовується до всіх об`єктів електроенергетики, зокрема, вітрових електростанції, до яких і віднесено TOB «Біоенергопродукт», так як з метою збільшення коефіцієнту використання встановленої потужності існуючих вітрових електростанцій за рахунок короткочасного перевищення номінальної потужності генеруючого обладнання наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.03.2017 № 197, було внесені зміни до Технічної експлуатації електричних станцій і мереж. Правила, затверджених наказом Міністерства палива і енергетики України від 13.06.2003 № 296 (далі Правила № 197).

Відповідно до пункту 11.2.4 Правил № 197 під час експлуатації вітрових електроустановок повинні суворо дотримуватися всі її режимні параметри, задані заводом-виробником, і виконуватися умови її безпосереднього підключення до промислової мережі через трансформаторний пункт у складі ВЕС. У випадку наявності на площадці ВЕС вітрового потенціалу достатнього для збільшення встановлених режимних параметрів ВЕУ, допустимість яких підтверджена виробником, ВЕС може короткочасно перевищувати свою номінальну потужність не більше ніж на 5%.

Пунктом 11.2.15 Правил № 197 визначено, що номінальна потужність ВЕУ може бути перевищена в обсягах і протягом часу, встановленого виробником. Перевищення номінальної потужності більш ніж на 5% заборонено. Оскільки постійне використання електрогенеруючого обладнання в максимальному режимі неможливе, так як призводить до його швидкого зношення і непередбачуваних аварійних ситуацій.

Згідно з пунктом 1.3 Правил № 197, ці Правила є обов`язкові для всіх суб`єктів та об`єктів енергетики, в тому числі вітрових електричних станцій, до яких відноситься також позивач.

Згідно роз`яснення Державної служби статистики України від 28.11.2012 № 18/1-12/8 «Щодо заповнення форми державного статистичного спостереження № 6-тп (ес) (річна) «Звіт про роботу електростанції», затвердженого Першим заступником Голови Держстату України, установлена електрична потужність електростанції визначається як сума номінальних (заводських або перемаркованих) значень потужностей усіх прийнятих в експлуатацію первинних механічних двигунів, з`єднаних з електричними генераторами і призначених для виробництва електроенергії. Показник включає також потужність первинних теплових двигунів з генераторами власних потреб електростанції (пункт 2.1 зазначеного Роз`яснення).

Розділом ІІІ Норм технологічного проектування енергетичних систем і електричних мереж 35 кв і вище, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 04 серпня 2014 року № 543, передбачено, що номінальна потужність електростанції, що працює на ВДЕ - номінальна активна потужність електростанції в точці приєднання, яка визначається сумарною встановленою потужністю статичних або електромеханічних машин, що виробляють електричну потужність синусоїдального струму промислової частоти, яка віддається в мережу загального призначення.

Отже, сумарна встановлена потужність визначає номінальну потужність електростанції, що працює на ВДЕ, а тому встановлена потужність не може бути максимальною потужністю електрогенеруючого обладнання.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування терміну «встановлена потужність» як номінальна активна електрична потужність електрогенеруючого обладнання повністю узгоджується із положеннями чинного законодавства та підтверджується іншими, окрім Ліцензійних умов № 1467, підзаконними нормативно-правовими актами центральних органів державної влади, та мають застосовуватись позивачем під час його ліцензованої діяльності.

Відповідно п.п. 2 п. 2.2 Ліцензійних умов № 1467, при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, повідомляти НКРЕКП про всі зміни даних, які були зазначені в документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, не пізніше одного місяця з дня настання таких змін.

З матеріалів справи встановлено, що 20.06.2018 ТОВ «Біоенергопродукт» було введено в експлуатацію вітро- та геліоелектростанції по вулиці Бережанська, 57 у селі Куряни Бережанського району Тернопільської області 1 (черга), що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ТП17 від 20.06.2018.

Колегія суддів зазначає, що на момент встановлення «зеленого» тарифу для позивача визначено, що коефіцієнт «зеленого» тарифу для електричної енергії, виробленої з енергії вітру вітроелектростанціями, які складаються з вітроустановок одиничною встановленою потужністю від 600 кВт, але не більше 2000 кВт, введеними в експлуатацію з 01.01.2017 по 31.12.2019 включно, дорівнює 1,26.

Постановою НКРЕКП від 28.09.2018 №1123 для позивача було встановлено «зелений» тариф до 31.01.2030 та розраховано виходячи з коефіцієнту 1,26 і зазначено, що рівень тарифу дорівнює 6,79 євроцентів за 1 кВт/год. Це також було відображено в обґрунтуванні до проекту постанови НКРЕКП «Про внесення змін до додатка постанови НКРЕКП від 26.062018 №595».

Таким чином, враховуючи те, що введення в експлуатацію 1 черги вітро- та геліоелектростанції відбулось 20.06.2018, відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ТП 17 при розрахунку «зеленого» тарифу застосовувався коефіцієнт «зеленого» тарифу 1,26, як для ВЕС, одинична встановлена потужність всіх вітроустановок якої від 600 кВт, але не більше 2000 кВт, що була введена в експлуатацію з 01.01.2017 по 31.12.2019.

Крім того, колегія суддів враховує, що оцінку правомірності застосування відповідачем коефіцієнта «зеленого» тарифу вже надано судом у рішенні від 03.12.2020 у справі №500/2782/19, яке набрало законної сили 29.03.2020 за позовом ТОВ «Біоенергопродукт» до НКРЕКП про визнання протиправними та скасування постанов НКРЕКП в частині пунктів, що стосувалися визначення Товариству «зеленого» тарифу.

Таким чином, на переконання колегії суддів, безспірним є те, що ТОВ «Біоенергопродукт» використовує для виробництва електроенергії вітроустановки номінальною потужністю 2000 кВт.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що встановлюючи для позивача коефіцієнт «зеленого « тарифу на рівні 1,26 відповідач діяв в межах наданих повноважень, та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, рішеннями судів в межах справ № 500/2218/18, 500/1520/19,500/2177/19 було встановлено факт правомірності дій Регулятора по встановленню для ТОВ «Біоенергопродукт» «зеленого» тарифу виходячи з коефіцієнту 1,26.

Суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 500/1217/20 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування в частині постанов НКРЕКП №3111 від 24.12.2019 та №723 від 24.12.2019 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 28 вересня 2021 року