Справа № 280/6019/19
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 вересня 2021 року Справа № 280/6019/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Запоріжпідшипник» (юридична адреса: 69068, м. Запоріжжя, вул. Червона, буд. 1 - А, )

про арешт коштів на рахунках платника податків у банках,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Запоріжпідшипник» (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- застосувати арешт коштів на рахунках платника податків відповідача, у банках, обслуговуючих такого платника.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання 27.12.2019 о/об 12 год. 30 хв.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що ТОВ «ТД «Запоріжпідшипник» не виконує встановлені діючим законодавством обов`язки, навмисно створює умови щодо унеможливлення проведення ГУ ДПС у Запорізькій області позапланової документальної виїзної перевірки, а саме: перешкоджає законній діяльності посадових осіб контролюючого органу під час виконання ними службових обов`язків, не виконує законні вимоги посадових осіб, не допускає посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів.З посиланням на норми ст. 94 ПК України, просить суд застосувати арешт коштів на рахунках платника податків відповідача, у банках, обслуговуючих такого платника податків. З наведених підстав позов просить задовольнити.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання 27.12.2019 о/об 12 год. 30 хв.

18.12.2019 від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №53719) поданий відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачем зазначено, оскільки вказані запити не відповідають вимогам /положенням/нормам Податкового кодексу України, а просте лише їх зазначення в якості правових підстав не підтверджувалось змістом самих запитів, відповідачем цілком законно та обґрунтовано було відмовлено контролюючому органу у наданні відповідної інформації, яка запитувалась, та повідомлено про звільнення від обов`язку надавати відповідь на такі запити відповідно до абз.18 п. 73.3 ст.73 ПК України (листи відповідача від 18.07.2019 №147 (отриманий контролюючим органом 18.07.2019). від 23.08.2019 №548 (отриманий контролюючим органом 30.08.2019). від 23.08.2019 №547 (отриманий контролюючим органом 30.08.2019), від 17.09.2019 №940/09 (отриманий контролюючим органом 17.09.2019). З аналізу зазначених норм, правовими підставами (умовами) для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків мали би бути лише наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, але до відповідача такі підстави не мають жодного відношення. В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача, відкритих в банківських установах.Відповідач наголошує, що звертаючись до суду із позовом, контролюючий орган не визначив конкретної норми Податкового кодексу України, на підставі якої він реалізовує своє повноваження. З наведених підстав просить суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 27.12.2019 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/4671/19.

Ухвалою суду від 13.03.2020 поновлено провадження по справі та призначено судове засідання на 13.04.2020 о/об 16 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 13.04.2020 зупинено провадження по справі для примирення сторін до 19.08.2020 до 14 год. 00 хв.

19.08.2020 від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №38284) надійшли письмові пояснення.

19 серпня 2020 р. ухвалою суду продовжено зупинення провадження у справі до 18 листопада 2020 року об 16 год. 30 хв.

18 листопада 2020 р. ухвалою суду продовжено зупинення провадження у справі до 22 лютого 2021 року об 16 год. 00 хв.

22 лютогоа 2021 р. ухвалою суду продовжено зупинення провадження у справі до 20 травня 2021 року об 10 год. 00 хв.

20 травня 2021 р. ухвалою суду продовжено зупинення провадження у справі до 06 вересня 2021 року об 09 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 06.09.2021 поновлено провадження по справ та призначено судове засідання на 06.09.2021 о 09 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 06.09.2021 замінено Позивача в адміністративній справі №280/6019/19 Головне управління ДПС у Запорізькій області (код за ) правонаступником - Головним управлінням ДПС у Запорізькій області (код згідно з ЄДРПОУ ВП 44118663).

У судове засідання 06 вересня 2021 року сторони не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представників позивача та відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності в письмовому провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

На підставі наявних у суду матеріалів встановлено такі обставини.

На адресу ТОВ «Торговий дім «Запоріжпідшипник» були направлені письмові запити контролюючого органу про подання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження від 12.06.2019 №33670/10/08-01-14-07-13, від 11.07.2019 №40062/10/08-01-14-07-07, від 19.07.2019 №42150/10/08-01-14-07-13, від 03.09.19 №355/10/08-01-07-05-13.

Листами від 18.07.2019 №147, від 23.08.2019 №548, від 23.08.2019 №547, від 17.09.2019 №940/09, ТОВ «Торговий дім «Запоріжпідшипник» повідомив контролюючий орган про невідповідність його запитів вимогам п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України, про відсутність законних та обґрунтованих підстав для надання інформації, її документального підтвердження, копій документів, та про відмову у їх наданні (звільнення від обов`язку надавати відповідь на такі запити відповідно до абз.18 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України).

20.09.2019 посадовими особами ГУ ДПС у Запорізькій області здійснено вихід на перевірку, де представнику відповідача вручений наказ №218 від 19.09.2019 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Торговий дім «Запоріжпідшипник».

Разом із копією зазначеного наказу було пред`явлено направлення на проведення перевірки від 19 вересня 2019 року №168 на головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок з окремих питань управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС у Запорізькій області Бочкову Н.Ю.

На копії наказу представником відповідача було викладено заперечення проти наказу та призначення перевірки, а також надано окремі письмові пояснення щодо недопуску до виїзної документальної перевірки.

Головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок з окремих питань управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС у Запорізькій області Бочковою Н.Ю. складено акт від 20 вересня 2019 року №73/08-01-05-07/34975392 про відмову у допуску до проведення/відмову від проведення документальної позапланової виїзної перевірки, який також був підписаний представником підприємства за довіреністю.

У зв`язку з відмовою платника податків від допуску до проведення фактичної перевірки контролюючий орган звернувся до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 20.1.4 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Визначення адміністративного арешту, як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Із системного тлумачення положень статті 94 Податкового кодексу України судом не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Положення статті 94 Податкового кодексу України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.

Натомість, приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Виходячи з аналізу наведеного правового регулювання, суд дійшов висновку, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Не підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках платника податків, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України.

Положення п.94.2 ст. 94 ПК України визначають перелік обставин, при з`ясуванні яких застосовується арешт майна.

Так, відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, зокрема, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Як зазначалося судом раніше та підтверджено матеріалами справи, правомірність наказу Головного управління ДПС у Запорізькій області №218 від 19.09.2019 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» підтверджено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.02.2021 по справі №280/4671/19, та постановою Верховного Суду від 21.02.2021.

Суд також зауважує, що Верховний Суд в постановах від 27.11.2018 у справі №820/1929/17 (адміністративне провадження К/9901/40847) та від 12.02.2019 по справі №820/2455/18 (касаційне провадження № К/9901/68653/18) висловлював правову позицію щодо підстав застосування адміністративного арешту майна платника податків.

У вказаних вище постановах Верховний Суд зазначив, що приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Не підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках платника податків, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 27.11.2018 у справі №820/1929/17, від 12.02.2019 по справі №820/2455/18, від 12.04.2019 по справі №820/2564/17, від 14.05.2019 по справі №813/1910/17, від 23.05.2019 по справі №813/854/18, а також від 28.05.2019 по справі №813/3943/17 враховано судом при розгляді даної справи згідно ч.5 ст. 242 КАС України.

Відносно посилань відповідача у відзиві на відсутність підстав для накладення арешту на кошти, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Суд зазначає, що норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість, підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України врегульовано інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому у виключному випадку - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

З огляду на викладене, є помилковими твердження відповідача у відзиві про наявність у контролюючого органу права звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти, лише у разі наявності податкового боргу.

В даному випадку предметом доказування по справі є не наявність або відсутність податкового боргу, а наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача, дотримання позивачем процедури її призначення та проведення, та як наслідок - наявність чи відсутність у відповідача підстав відмовити посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки.

Беручи до уваги, що відповідачем було необґрунтовано відмовлено фахівцям ГУ ДПС у Запорізькій області у допуску до перевірки, суд приходить до висновку, що у спірних відносинах наявні підстави для накладення арешту на кошти ТОВ «ТД «Запоріжпідшипник», передбачені ст. 94 ПК України.

Відповідно до пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Враховуючи положення ПК України вживаються два поняття, які позначають арешт коштів на рахунках платника податків - власне арешт коштів, а також зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

Аналіз норм Податкового кодексу України, а також чинного законодавства, що регулює банківську діяльність і порядок здійснення безготівкових розрахунків, дає підстави для висновку про тотожність зазначених понять для цілей регулювання податкових правовідносин.

Так, відповідно до ч.2 ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Отже, накладення арешту на кошти на рахунках платника податків є необхідною передумовою для зупинення видаткових операцій на таких рахунках в усіх випадках, крім тих, які випливають з норм Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Таким чином, з урахуванням змісту ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупинити видаткові операції з підстав, передбачених Податковим кодексом України, можна не інакше, як шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках платника податків.

Отже, повноваження податкових органів щодо звернення до суду з вимогами як про накладення арешту на кошти платника податків, так і про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, варто розуміти як право на звернення з вимогою про накладення адміністративного арешту на кошти платника податків, що перебувають на його рахунках у банку.

Зазначена правова позиція міститься в роз`ясненнях, викладених в листі Вищого адміністративного суду України від 29.04.2013 №642/12/13-13.

Той факт, що відповідач наразі не заперечує проти проведення перевірки контролюючим органом та направив відповідне повідомлення-заяву позивачу про відкликання своєї відмови від проведення документальної перевірки за наказом №218 від 19.09.2019, не спростовує висновків суду про існування законних підстав на час звернення позивача до суду для застосування до відповідача такого способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, як арешт коштів на рахунках платника податків.

При цьому, суд зазначає, що ТОВ «Торговий дім «Запоріжпідшипник» звернулось Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізької області, в якому просило: визнати протиправними дії з призначення проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу №218 від 19.09.2019 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки»; визнати протиправним та скасувати наказ №218 від 19.09.2019 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2019 по справі №280/4671/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.02.2021, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що відповідні запити складені податковим органом з дотриманням вимог податкового законодавства, а тому у відповідача не було законних підстав не відповідати на них. З урахуванням цього, дії щодо призначення перевірки та наказ, як зазначили суди, відповідають вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Верховного Суду від 21.02.2021 по справі №280/4671/19 касаційну скаргу ТОВ «Торговий дім «Запоріжпідшипник» залишено без задоволення. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.02.2021 залишено без змін.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року по справі №280/5446/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, суд застосував арешт коштів на рахунках платника податків ТОВ «ТД «Запоріжпідшипник» у банках, обслуговуючих такого платника податків.

Тобто, станом на час розгляду справи до відповідача вже застосовано арешт коштів на рахунках платника податків, у банках обслуговуючих такого платника податків.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року по справі №280/5446/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, вже застосовано арешт коштів на рахунках платника податків ТОВ «ТД «Запоріжпідшипник» у банках, обслуговуючих такого платника податків, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної заяви Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Запоріжпідшипник» (юридична адреса: 69068, м. Запоріжжя, вул. Червона, буд. 1 - А, ) про арешт коштів на рахунках платника податків у банках відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 30.09.2021.

Суддя Р.В. Сацький