Справа № 400/5673/21
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2021 р. № 400/5673/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до:Софіївської сільської ради, вул. Софіївська, 24/1,Софіївка,Баштанський район, Миколаївська область,55632,
про:стягнення середнього заробітку в сумі 25 403,04 грн, моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду із позовом про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 25403,04 грн: стягнути на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування за завдану їй моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 р. по справі № 400/4841/20 визнано протиправним та скасовано розпорядження про її звільнення з Софіївської сільської ради, зобов`язано Софіївську сільську раду поновити її на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2020 р. по 05.01.2021 р. Всупереч рішенню суду фактично її поновлено на посаді тільки 20.04.2021 року. Відповідач сплатив на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2020 по 05.01.2021. За період з 06.01.2021 по 19.04.2021 року середній заробіток не виплачено. Щодо моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок невиконання рішення та не виплати їй середнього заробітку зазначала страждань, проходила лікування у Новобузькій лікарні.

Відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи, своїм правом не скористався, відзив на позов та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, не надав.

Ухвалою суду від 23.09.2021 закрито провадження по справі в частині позовних вимог щодо стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 20 000 грн.

Суд розглянув справу 23.09.2021, відповідно до вимог ст.262 КАС України, без проведення судового засідання, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та Рішення Ради суддів України від 17.03.2020 №19, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Дослідив матеріали справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала на посаді спеціаліста І категорії відділу бюджету, фінансів та земельних відносин в Софіївській сільській раді.

Розпорядженням голови сільської ради № 49-ро від 30.09.2020 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 30.09.2020, у зв`язку зі змінами в організації виробництва праці за п.1 ст.40 КЗпП України та виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 по справі №400/4841/20 визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області № 49-ро від 30.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади; поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії відділу бюджету, фінансів та земельних відносин Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області з 01.10.2020 року; зобов`язано Софіївську сільську раду Новобузького району Миколаївської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.10.2020 по 05.01.2020 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Розпорядженням голови Софіївської сільської ради № 57-ро від 20.04.2021 року скасовано розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади та поновлено її на посаду спеціаліста І категорії відділу бюджету, фінансів та земельних відносин Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області з 01.10.2020 року.

За період з 01.10.2020 по 05.01.2021 Софіївська сільська рада виплатила ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

15.07.2021 представник позивача надіслав адвокатський запит до Софіївської сільської ради щодо виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Листом від 26.07.2021 Софіївська сільська рада повідомила, що зобов`язання щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01.10.2020 по 05.01.2021 виконала в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно матеріалів справи, на виконання рішення суду про поновлення позивачки на посаді від 05.01.2021 відповідачем прийнято розпорядження, яким фактично поновлено ОСОБА_1 на посаді тільки 20.04.2021. Проте, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачці сплачено за період з 01.10.2020 по 05.01.2021.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачці належить до виплати середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 06.01.2021 по 19.04.2021.

Згідно пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів

Загальна тривалість затримки виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду склала 72 робочих дня (з 06.01.2021 по 19.04.2021).

Відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021 по справі № 400/4841/20 середньоденне грошове утримання позивачки складало 368,16 гривень. Відтак, сума середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення суду складає 26 507,52 гривень (368,16 грн. *72).

Позов задовольнити.

Позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 4000,00 гривень.

На підтвердження понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію договору про надання правової допомоги від 05.06.2021 № 3-ф-2021, квитанція від 27.07.2021 № N0FDR3959M про оплату правової допомоги на суму 4000 грн.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, що згідно договору адвокатом надано послуги ОСОБА_1 всього на суму 4000 грн.

В даному випадку фактичне понесення позивачем суми витрат на правову допомогу підтверджено наявними у справі доказами.

Разом з тим, суд закрив провадження в частині позовних вимог, а тому суд вважає за необхідне відшкодувати позивачці витрати на правову допомогу в розмірі 50 %, а саме 2000 грн.

Таким чином, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 2000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Софіївської сільської ради (вул. Софіївська, 24/1,Софіївка,Баштанський район, Миколаївська область,558) задовольнити.

2. Стягнути з Софіївської сільської ради (вул. Софіївська, 24/1,Софіївка,Баштанський район, Миколаївська область,55632, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 26 507,52 (двадцять шість тисяч п`ятсот сім грн п`ятдесят дві коп) гривень.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Софіївської сільської ради (вул. Софіївська, 24/1,Софіївка,Баштанський район, Миколаївська область,558) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

4. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 27.09.2021.