Справа № 260/3347/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2021 року м. Ужгород№ 260/3347/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

сторони у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 15.07.2021 ВП №66088749 "Про стягнення виконавчого збору".

Заявлені позовні вимоги аргументує тим, що на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист №260/3197/20, боржником в якому є Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради. В межах такого виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн., яку вважає протиправною. Зазначає, що обов`язковою умовою стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Проте в даному випадку державний виконавець не вчиняв жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, а тому підстави для стягнення виконавчого збору відсутні. Окрім того, звертає увагу суду не неправильне визначення державним виконавцем розміру виконавчого збору, оскільки виконавчий лист №260/3197/20 стосується вимоги майнового характеру. Тому виконавчий збір слід обчислювати з розрахунку 10% суми, що підлягає примусовому стягненню.

29 вересня 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву №9-66088749/21 від 28.09.2021, відповідно до змісту якого відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зокрема, зазначив, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок державного виконавця виносити постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження. Підстави, за якими виконавчий збір не стягується, в спірних правовідносинах були відсутні. З огляду на що вважає, що оскаржена постанова прийнята відповідно до наявних повноважень та в порядку, встановленому законом, а тому скасуванню не підлягає. Окремо вказує на помилковість доводів позивача про майновий характер поданого на примусове виконання виконавчого листа, оскільки рішенням суду боржника зобов`язано саме вчинити певні дії, а отже таке носить немайновий характер.

Разом з відзивом відповідач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засідання 29 вересня 2021 року сторони не з`явилися.

Позивач про причини неявки свого представник у судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 травня 2021 року Закарпатським окружним адміністративним судом на виконання рішення в адміністративній справі №260/3197/20 від 31 грудня 2020 року видано виконавчий лист про зобов`язання Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (далі - Департамент праці) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік", з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Ужгородської міської ради №2181 від 15.10.2020 Департамент праці перейменовано на Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Гаринець О.І. від 15.07.2021 ВП №66088749 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Одночасно 15 липня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Гаринець О.І. винесено постанову про стягнення з Департаменту праці виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн.

Вважаючи вказану постанову державного виконавця протиправною з огляду на відсутність підстав для стягнення у зв`язку з не здійсненням таким жодних дій щодо примусового виконання рішення суду, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон).

Так, ст. 1 даного Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, в тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону).

Ч. 5 ст. 26 Закону визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір у розумінні ч. 1 ст. 27 Закону, це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до положень п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Ч. 3 ст. 27 Закону передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виключний перелік підстав, коли виконавчий збір за вчинення органами державної виконавчої служби примусового виконання рішень не стягується, передбачений ч. 5 ст. 26 Закону.

Окрім того, ч. 9 ст. 27 Закону визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на проведений правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють порядок справляння державним виконавцем виконавчого збору, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від вчинення дій, спрямованих на примусове виконання, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання останнього до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) законодавцем пов`язується з початком процедури примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з того, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/3197/20 в добровільному порядку Департаментом праці виконано не було. Так, суд не вважає звернення боржника до Департаменту соціального захисту населення з проханням виділити кошти на виконання рішення суду належним доказом виконання такого, оскільки зазначена в рішенні суду сума коштів стягувачу виплачена не була. В свою чергу виконання рішення суду повинне здійснюватися відповідно до його резолютивної частини та свідчити про повне поновлення прав особи, на захист інтересів якої воно спрямоване.

Тому суд вважає дії виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на невчинення державним виконавцем будь-яких дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, з огляду на те, що законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору саме з фактом відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, суд відхиляє зауваження позивача щодо неправильного визначення державним виконавцем розміру виконавчого збору з огляду на майновий характер рішення суду №260/3197/20 від 31.12.2020, оскільки рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення відноситься до рішень немайнового характеру.

Отже, дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради (місцезнаходження: пл. Шандора Петефі, 24, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Шандора Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяР.О. Ващилін