Справа № 280/4611/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 280/4611/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року (суддя Кисіль Р.В.) по справі №280/4611/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському районі про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу у квітні 2020 року та у квітні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі 3160,00 грн. та 3391 грн. відповідно;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити належну позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 та 2021 роки, виходячи з розміру, визначеного частиною п`ятою статті 13 Закону України про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-ХІІ, з урахуванням раніше виплачених сум допомоги.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2021 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

Відповідно до ухвали від 10.06.2021 позивачу необхідно було у встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви надати до суду:

заяву про поновлення строку звернення до суду із цим позовом в частині оскарження дій відповідача щодо виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вказаної ухвали суду позивачем надано пояснення, суть яких фактично зводиться до того, що до спірних відносин не підлягають застосування положення ст..122 КАС України, якими визначено строки звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року позовну заяву, в частині заявлених вимог щодо виплати грошової допомоги до 5 травня у 2020 році, повернуто з підстав, передбачених п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, який передбачений ст..122 КАС України і підстав для його поновлення, враховуючи надані позивачем пояснення, не існує.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а

справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. За позицією позивача суд першої інстанції безпідставно застосував у спірних відносинах положення ст..122 КАС України, оскільки. на його думку, у справах щодо стягнення соціальних виплат, строки давності звернення із позовом до суду застосовуватися не можуть. Позивач зазначає, що протиправна не виплата грошової допомоги є триваючим порушенням, у зв`язку з чим суд першої інстанції помилково обмежив право позивача на звернення до суду. Обгрунтовуючи свою позицію позивач посилається на правову позицією, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду (справа №815/1226/18), Верховного Суду (справа №815/460/18), у справах щодо застосування строків звернення до суду з позовом.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії» рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980р.).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи позивача про те, що у спірних відносинах не можуть бути застосовані строки звернення до суду із позовом, які визначені ст..122 КАС України.

Посилання позивача на правові висновки, що сформовані Великою Палатою Верховного Суду (справа №815/1226/18), Верховного Суду (справа №815/460/18) суд апеляційної інстанції також вважає безпідставними, оскільки у вказаних справах розглядалось питання строків звернення із позовом до суду у правовідносинах щодо виплати пенсії. При цьому, вказане питання розглядалося в контексті співвідношення норм процесуального права (ст..122 КАС України) та норм матеріального права (ст.87 Закону №1788-ХІ та ст..46 Закону №1058-ІV), якими передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, нормами пенсійного законодавства прямо передбачено неможливість застосування строків звернення до суду із позовом у випадку, якщо особою не отримано нараховані суми пенсії з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Оскільки у спірному випадку предметом спору не є виплата чи невиплата державної пенсії, то посилання позивача на вказані правові висновки є безпідставними.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування у спірних відносинах положень ст..122 КАС України.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що згідно статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

У свою чергу статтею 17-1 названого Закону передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, до закінчення встановленого законом кінцевого строку виплати цієї допомоги, позивач мав обґрунтовані очікування на отримання більшої суми, ніж йому була нарахована та виплачена.

Отже, суд першої інстанції правильно виходив з того, що строк звернення до суду із позовом, в частині заявлених вимог щодо виплати допомоги за 2020 рік, слід обраховувати з 30 вересня 2020 року.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року по справі № 607/7919/17. В даному судовому рішенні Суд зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовними вимогами щодо нарахування та виплати щорічної разової допомоги за 2020 рік позивач звернувся до суду 07.06.2021, тобто, з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення із позовом до суду відповідають як нормам права, правовим позиціям Верховного Суду так і фактичним обставинам справи.

З приводу долученого позивачем до позову його звернення до відповідача від 01.03.2021 та лист Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району від 23.03.2021 №06-07/1452 у відповідь на це звернення щодо виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що отримання позивачем листа від відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Такий підхід суду першої інстанції в оцінці наданих доказів, відповідає правовій позиції, викладеною у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 (провадження № К/9901/15971/20).

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Ураховуючи положення вказаних норм процесуального права, а також встановлені обставини справи, які не дозволяють стверджувати про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом з поважних причин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, якою позов, в частині заявлених вимог щодо виплати грошової допомоги у 2020 році, повернути позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року по справі №280/4611/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст..329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 28.09.2021

Повний текст постанови складено 29.09.2021

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк