Справа № 300/4095/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. справа № 300/4095/21

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання відмови незаконною та зобов`язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 10.08.2021 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якій просить:

- визнати незаконною відмову відповідача у включенні до страхового стажу, в тому числі, пільгового стажу роботи водієм пасажирського міського транспорту та заробітної плати, періоди роботи позивача з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області включити до страхового стажу ОСОБА_1 , в тому числі і до пільгового стажу та заробітної плати, періоди роботи позивача водієм автобуса на регулярних пасажирських маршрутах в Державному унітарному підприємстві міста Москви «Мосгортранс» філіал західний з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 30.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що після досягнення 55-ти років звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах як водію пасажирського міського транспорту. Разом із заявою, позивачем надано відповідний пакет документів для призначення пенсії, в тому числі трудову книжку, уточнюючу довідку та довідки про заробітну плату. Однак, відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу та спеціального стажу періоди його роботи водієм автобуса на регулярних пасажирських маршрутах в Державному унітарному підприємстві міста Москви «Мосгортранс» філіал західний з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. На переконання позивача, такі дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо неврахування даних періодів роботи є неправомірними, так як вважає, що трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії, підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, яка є основним документом для підтвердження стажу роботи. Крім того, обставини щодо зайнятості позивача на пільгових умовах водієм пасажирського міського транспорту та щодо сплати страхових внесків додатково засвідчуються уточнюючою довідкою від 21.08.2020 №1256 та архівними довідками про заробітну плату від 22.03.2019 №№208, 209. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) (а.с. 32-33).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву, який отримано судом 03.09.2021 за №0900-0803-7/31081 від 30.08.2021 (а.с.37-41). Так, у відзиві представниця відповідача зазначила, що згідно з поданими позивачем документами та даними персоніфікованого обліку до страхового стажу ОСОБА_1 враховано 27 років 5 місяців 23 дні, в тому числі на пільгових умовах - водієм міського пасажирського транспорту 11 років 2 місяці 8 днів, при необхідних 28 роках загального страхового стажу, з яких не менше 12 років 6 місяців пільгового стажу. Звернула увагу, що страховий стаж позивача після 01.01.2004 обчислено з урахуванням відомостей про сплату страхових внесків. Представниця ГУ ПФ України в Івано-Франківській області вказала, що згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду Російської Федерації №9 по м.Москві і Московській області від 17.02.2021 №209-15/4-2505 підтверджено, що за період роботи позивача з 01.02.2008 по 09.06.2014 водієм пасажирського міського транспорту в філіалі Західний ДУП «Мосготранс» (Російська Федерація), сплата страхових внесків підприємством проведена тільки за період з 01.01.2012 по 09.06.2014. Отже, періоди роботи позивача у вказаній організації з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011, які набуті на території Російської Федерації, не підлягають врахуванню до страхового стажу, в тому числі і до стажу роботи на пільгових умовах водієм пасажирського міського транспорту. З урахуванням викладеного, представниця відповідача вказала, що не має підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та стажу роботи на пільгових умовах. Просила суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , з метою призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах як водію міського пасажирського транспорту, звернувся 30.06.2021 із відповідною заявою до відповідача (а.с.47-48), до якої долучено визначені в розписці-повідомленні документи (а.с.49-50).

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 30.07.2021 №17 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (а.с. 44), про що позивача повідомлено листом від 04.08.2021 за №0900-0209-8/28208 (а.с. 28-30).

Відповідно до змісту зазначеного рішення, до страхового і пільгового стажу не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 у філіалі Західний ГУП «Мосгортранс» з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011, за які не підтверджено сплату внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, з метою захисту свого порушеного права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 звернувся із даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі, також - Закон №1788-XII).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі, також - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону №1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Також пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Отже законодавством передбачені певні умови для призначення пенсія за віком на пільгових умовах для чоловіків: досягнення 55-ти річного віку, наявність не менше 30 років страхового стажу та наявність не менше 12 років 6 місяців пільгового стажу.

При цьому, цим же пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що за відсутності страхового стажу, встановленого абзацами 2 - 3 цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту і абзацами 3 - 13 пункту 2 частини 2 цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами 15 - 23 пункту 2 частини другої цієї статті.

Так, за відсутності стажу роботи,у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 07.06.2012, з 21.08.2012 по 12.06.2013 з 27.08.2013 по 09.06.2014 працював водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах в унітарному підприємстві міста Москви «Мосгортранс» філіал західний, що підтвержується відповідними записами у трудовій книжці позивача (записи №29-47) (а.с. 12-16; 64-70).

Відповідно до пунктів 1 та 2 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

За змістом частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону № 1058-ІV.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві Російської Федерації.

Як встановлено судом вище, позивач у періоди 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011, аж по 09.06.2014 працював водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах в унітарному підприємстві міста Москви «Мосгортранс» філіал західний.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку стажу ОСОБА_1 (а.с. 46), періоди роботи позивача у зазначеному підприємстві водієм міського пасажирського транспорту і великовагових автомобілів зараховано, починаючи з 01.01.2012.

Натомість, періоди роботи ОСОБА_1 з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011 не зараховані ні до загального страхового стажу, ні до пільгового.

При цьому, єдиного підставою неврахування спірних періодів роботи на території Російської Федерації до стажу позивача слугувала обставина непідтвердження сплати страхових внесків за дані періоди роботи до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини 2 та частини 4 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до абзацу 3 статті 3 Федерального закону «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17.12.2001 р № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами Російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації.

Федеральним законом «Про внесення змін в окремі законодавчі акти Російської Федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди» від 03.12.2011 №379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 Федерального закону «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.

При цьому, статтею 9 даного Федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.

Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду Російської Федерації виник з 01.01.2012.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що єдиною підставою у не зарахуванні відповідачем спірних періодів є не підтвердження Пенсійним фондом Російської Федерації сплати страхових внесків роботодавцем позивача за періоди, які мали місце з 01.02.2008 по 31.12.2011.

На переконання суду, вказана відмова позивачу зроблена з формальних підстав та не містить в собі ніякого нормативного підґрунтя. Так, у листі Головного управління Пенсійного фонду Російської Федерації №9 по м.Москві і Московській області від 17.02.2021 №209-15/4-2505 (а.с. 92), на який посилається відповідач, вказано, що згідно виписки з індивідуального особового рахунку ОСОБА_1 підприємством здійснені відрахування страхових внесків в Пенсійний фонд Російської Федерації з 01.01.2012 по 09.06.2014.

При цьому, вказаний лист не засвідчує факту несплати страхових внесків за спірні періоди, а тільки зазначає, що такі внески були сплачені у період з 01.01.2012 по 09.06.2014.

Натомість, відсутність інформації про сплату страхових внесків у період до 01.01.2012 пов`язана з відсутністю звітності щодо сплати таких внесків, оскільки обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та сплати за них страхових внесків виник з 01.01.2012. Звітність по вказаній категорії осіб надавалася починаючи зі звітного періоду - 1 квартал 2012 року, у зв`язку з чим лист Пенсійного фонду Російської Федерації від 17.01.2021 №209-15/4-2505 не містить інформації про сплату страхових внесків до 01.01.2012. При цьому незазначення такої інформації у згаданому листі жодним чином не підтверджує несплату таких внесків.

Окрім цього, відповідачем відмовляючи в призначенні пенсії не надано жодної правової оцінки поданим на підтвердження страхового стажу та стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту довідкам від 21.08.2020 №1256 та від 22.03.2019 №№208, 209, які видані роботодавцем позивача та засвідчують як факт особливого характеру роботи (а.с.19-20), так і сплату у спірні періоди усіх необхідних внесків до Пенсійного фонду РФ (а.с.22-23). Необхідно наголосити, що вказані документи оформлені належним чином, факт підробки чи неналежність вказаних документів відповідачем не доведені.

Суд також наголошує, що усі періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці, записи оформлені у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять. Водночас, відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про роботу позивачем на регулярних міських пасажирських маршрутах (а.с.28-40). На переконання суду, записи в трудових книжках щодо роботи позивача самі по собі дають вичерпну інформацію про особливий характер його роботи.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, відмова у призначенні пенсії з єдиної підстави як не підтвердження сплати страхових внесків є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа №242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16.

Таким чином, на переконання суду, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу та спеціального стажу водія міського пасажирського транспорту періоди роботи з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011, тому відповідача слід зобов`язати зарахувати позивачу вказані періоди роботи до страхового стажу та спеціального стажу.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправною відмови у врахуванні його заробітної плати за спірні періоди та зобов`язання врахувати таку заробітну плату, суд виходить з наступного.

Відповідач, відмовляючи позивачу листом від 04.08.2021 за №0900-0209-8/28208 у призначенні пільгової пенсії, не навів жодного заперечення стосовно призначення позивачу пенсії з урахуванням при обчисленні її розміру заробітної плати позивача за певні періоди. ГУ ПФУ в Івано-Франківській області констатував відсутність законних підстав для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії через відсутність необхідного стажу.

Також, таких заперечень щодо призначення пенсії позивачу з урахуванням певної заробітної плати не містить і поданий ГУ ПФУ в Івано-Франківській області по даній справі відзив від 30.08.2021 №0900-0803-7/31081.

Доказів порушення прав ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог (відмови у призначенні пільгової пенсії з урахуванням заробітної плати, отримуваної у спірні періоди), матеріали справи не містять.

Таким чином, питання щодо врахуванням певної заробітної плати при призначенні пенсії позивача, станом на момент розгляду судом даної адміністративної справи не є спірним.

Відтак, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови у врахуванні його заробітної плати за спірні періоди та зобов`язання врахувати таку заробітну плату при призначенні пенсії, є передчасною і такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 30.06.2021, суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 17.12.1998, досягнув 55-ти річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8-10).

Щодо страхового стажу, то безспірним є 27 років 5 місяців, з яких 11 років 2 місяці 8 днів пільгового, які самостійно визначені відповідачем. Окрім цього зарахуванню підлягають спірні періоди з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011 як робота водієм на регулярних пасажирських маршрутах у Державному унітарному підприємстві міста Москви «Мосгортранс» філіал західний.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та висновки, суд приходить до переконання, що відповідача необхідно зобов`язати призначити пенсію за віком з 30.06.2021, тобто з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Наявною в матеріалах справи квитанцією №1-343К від 09.08.2021 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 908,00 грн (а.с.1).

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частина сплаченої ним суми судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимогу розмірі 454,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 263, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, оформлену рішенням від 30.07.2021 №17 (повідомлення від 04.08.2021 №0900-0209-8/28208), у включенні ОСОБА_1 до страхового стажу, в тому числі пільгового стажу водія пасажирського міського транспорту, періодів роботи з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088) включити до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ), у тому числі пільгового стажу, періоди роботи з 01.02.2008 по 10.08.2008, з 10.09.2008 по 12.01.2009, з 18.02.2009 по 12.09.2009, з 05.10.2009 по 02.12.2009, з 09.07.2010 по 14.04.2011, з 19.04.2011 по 27.06.2011, з 11.08.2011 по 31.12.2011 - водієм автобуса на регулярних пасажирських маршрутах у Державному унітарному підприємстві міста Москви «Мосгортранс» філіал західний та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 30.06.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.