Справа № 600/552/21-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/552/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

22 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивачів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_5., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) - ОСОБА_4

представників відповідача - Замерзляка О.В., Єроменка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які є працівниками патрульної поліції, звернулись до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просили визнати протиправним і скасувати пункти 1, 3, 4, 5, 6, 7 наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №753 від 31 грудня 2020 року «Про застосування до працівників управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень», якими за вчинення дисциплінарного проступку до заступника командира взводу №1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6 , заступника командира взводу №1 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_5 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_7 та поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Чибір Юлії Віталіївни, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивачі, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржили його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи доводи апеляційних скарг, позивачі відзначили про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, є такими, що не відповідають положенням чинного законодавства, фактичним обставинам справи та суперечать наданим суду і дослідженим в ході судового розгляду доказам.

Так, на переконання апелянтів, жодних доказів того, що вони вчиняли інкриміновані їм правопорушення саме під час виконання ними службових повноважень відповідачем не надано, а судом першої інстанції не здобуто.

Серед іншого, апелянти заперечують належність та достатність доказів, які були покладені відповідачем в основу рішення про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності та безпідставно враховані судом першої інстанції в ході ухвалення оскаржуваного рішення.

Також, в апеляційних скаргах відзначено про порушення існуючого порядку призначення та проведення службового розслідування стосовно них.

Окрім того, апелянти, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в своїй апеляційній скарзі зазначають про залишення судом першої інстанції поза увагою поданої ними заяви про відшкодування судових витрат, яка була підкріплена відповідними доказами, а зокрема, про свою незгоду з прийнятою з цього приводу ухвалою від 03.08.2021 року про залишення заяви про відшкодування судових витрат без розгляду.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційні скарги позивачів заперечив доводи останніх та відзначив про недоцільність їх врахування судом апеляційної інстанції, як таких, що суперечать вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, та за обставин викладених в ній, просила задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти доводів позивачів та просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг.

Позивач, вона ж апелянт, ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. Будь-яких клопотань чи заяв на адресу суду апеляційної інстанції вказаним апелянтом не надсилалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тож, з`ясувавши думку представників сторін щодо розгляду справи за відсутності апелянта ОСОБА_6 , судова колегія ухвалила здійснювати розгляд справи за даної явки сторін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в призмі доводів апеляційних скарг, вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Позивачі проходять службу в Управлінні патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Заступником начальника ВМАЗ УПП в Чернівецькій області ДПП 21.09.2020 р. складено рапорт, що 21.09.2020 р. відділом моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Чернівецькій області, під час моніторингу соціальних мереж, а саме Feacebook, виявлено можливе порушення окремими поліцейськими принципу політичної нейтральності, шляхом політичної агітації за політичну партію та кандидата в депутати до Чернівецької міської ради (том 1 а.с. 56, 177).

21.09.2020 р. заступникові начальника Департаменту внутрішньої безпеки НП України надійшло ініціювання призначення та проведення службового розслідування, зокрема, щодо позивачів (том 1 а.с. 188-192).

21.10.2020 р. заступником начальника управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України складено доповідну записку про можливе порушення окремими працівниками статей 10 та 61 Закону України «Про національну поліцію», статті 40 Закону України «Про запобігання корупції», статей 57 та 261 Виборчого кодексу України та щодо необхідності проведення службового розслідування (том 1 а.с. 46, 178-179).

Відповідно до наказу від 21.10.2020 №101 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на підставі листа Департаменту патрульної поліції від 20.10.2020 року призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію з приводу перевірки порушень статей 10 та 61 Закону України «Про національну поліцію», статті 40 Закону України «Про запобігання корупції», статей 57 та 261 Виборчого кодексу України з боку окремих працівників управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції (том 1 а.с. 32-33).

16.10.2020 р. відповідачем складено висновок службового розслідування, в якому вказано про наявність підстав для притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (том 1 а.с. 34-45)

05.11.2020 року позивачами надано письмові пояснення з приводу порушеного службового розслідування.

Наказом від 20.11.2020 р. №117 було продовжено строк проведення службового розслідування на один місяць (том 2 а.с. 6).

17.12.2020 р. начальником управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України складено доповідну записку про результати проведення службового розслідування (том 1 а.с. 47-48).

31.12.2020 р. прийнято наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №753 про застосування до працівників управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень. Пунктами 1, 3, 4, 5, 6, 7 вказаного наказу №753 від 31 грудня 2020 року, за вчинення дисциплінарного проступку до заступника командира взводу №1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6 , заступника командира взводу №1 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_5 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_7 та поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_1 , застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження. (том 1 а.с. 29-31, том 2 а.с. 37-41).

Позивачі не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням, звернулись до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного наказу про накладення дисциплінарного стягнення на позивачів.

При цьому, судом першої інстанції відзначено, що відповідачем за вчинені дисциплінарні проступки позивачів було застосовано найлегше дисциплінарне стягнення, визначене Дисциплінарним статутом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та, надаючи оцінку доводам апеляційних скарг, відзначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 18 вказаного Закону поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських є «Правила етичної поведінки поліцейських», затверджені наказом МВС від 09.11.2016 р. №1179 (далі - Правила №1179), які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування (п. 1 розділу І Правил №1179).

Згідно з п. 3-4 розділу IV Правил №1179 за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Приписами ч. 4 ст. 10 Закону № 580 визначено, що поліцейським заборонено висловлювати особисте ставлення до діяльності політичних партій під час виконання службових повноважень, а також використовувати службові повноваження у політичних цілях.

Вказана позиція прослідковується і зі змісту ч. 4 ст. 40 Закону України "Про запобігання корупції", якою зобов`язано поліцейських при виконанні своїх службових повноважень дотримуватись політичної нейтральності, уникати демонстрації у будь-якому вигляді власних політичних переконань або поглядів, не використовувати службові повноваження в інтересах політичних партій чи їх осередків або окремих політиків.

Відповідно до ч.1 ст. 61 Закону № 580 на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України "Про запобігання корупції", цим та іншими законами України.

У ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що поліцейські є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 Виборчого кодексу України участь у передвиборній агітації забороняється органам виконавчої влади, органам влади Автономної Республіки Крим та органам місцевого самоврядування, правоохоронним органам і судам, їх посадовим і службовим особам у робочий час (крім випадків, якщо така особа є кандидатом на відповідних виборах).

Повертаючись до обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачів притягнуто до дисциплінарної відповідальності за розміщення у соціальній мережі Facebook на зображенні користувачів (аватари) рамки з надписом «Разом зробимо більше», яку використовувала у політичній компанії політична партія «Громадський рух «Народний контроль». Крім того, позивач ОСОБА_2 зробив допис у соціальній мережі Telegram, у групі «Вибори до міської ради», який за змістом є політичною агітацією голосування за кандидата в депутати до Чернівецької міської ради - Шевчука Валентина Григоровича , який включений до єдиного виборчого списку політичної партії «Громадський рух «Народний контроль» і з яким на той час перебували у службових відносинах.

Із письмових пояснень, наданих під час службового розслідування, а також зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, вбачається, що позивачі посилаються на те, що їх сторінки у соціальних мережах є відкритими, вони знаходяться не тільки в їх персональних телефонах та комп`ютерах, а також на домашніх комп`ютерах та ноутбуках, доступ до яких мають їх рідні, а ОСОБА_2 вказав, що не робив дописів за кандидатів у депутати.

Надаючи оцінку доводам апелянтів стосовно відкритості та доступності їх сторінок у соціальних мережах, судова колегія відзначає наступне.

Як зазначалось вище, предметом дослідження в межах даної справи є інформація, розміщена на особистих ресурсах позивачів в соціальній мережі Facebook.

Загальновідомим фактом є те, що при реєстрації в мережі Facebook кожен користувач погоджується з умовами надання послуг.

Пунктом 3 вказаних Умов, окрім іншого, закріплена заборона надання свого пароля і доступу до свого облікового запису в мережі Facebook іншим особам, а також заборона передання свого облікового запису іншим особам.

Пунктом 4 Умов передбачена заборона передання будь-яких своїх прав або обов`язків за цими Умовами будь-якій іншій особі (без дозволу Facebook).

Також, мережа Facebook попереджає власника контента, що зміна ім`я користувача облікового запису є можливою за певних обставин, однак цьому обов`язково передує відповідне повідомлення з поясненням причини.

Тож, у даному випадку, судова колегія підкреслює особисту відповідальність позивачів за власний контент, розміщений на їх персональних сторінках, навіть якщо вони в порушення правил користування мережею надали доступ стороннім особам до своєї особистої інформації.

Те саме стосується і мережі Telegram, яка у відповідності до Політики конфіденційності програми є послугою зв`язку, яка може надаватись виключно за умови надання особистого номеру мобільного телефону, відповідальність за користування якими також лежить особисто на користувачеві.

Судова колегія зауважує, що про зловмисне користування їхніми сторінками в соціальній мережі або заволодіння номером мобільного телефону позивачі не повідомляли ні дисциплінарну комісію, ні адміністрацію соціальної мережі.

Крім того, хоч відповідно до умов користування вказаними соціальними мережами не вимагається зазначення власного імені, прізвища та по-батькові, однак для безпеки облікового запису вимагається реєстрація за допомогою телефонного номеру та адреси електронної пошти.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано відзначив, що скріншоти із зображенням аватарів позивачів, зареєстрованих у соціальній мережі Facebook та повідомлення Igor Maliar у месенджері Telegram, належать позивачам, які несуть повну відповідальність за розміщену інформацію у вказаних соціальних мережах.

Наведена позиція суду першої інстанції узгоджується із рішенням Європейського суду з прав людини (Sanchez v. France), в якому піднімається питання щодо меж відповідальності власників акаунтів у соціальних мережах, де ЄСПЛ вказав, що власник акаунту має особливі обов`язки контролю та пильності, зокрема, якщо вирішує зробити свій акаунт публічним, надає можливість коментувати будь-кому та публікує контент. На думку Суду, заявник свідомо зробивши свій акаунт Facebook загальнодоступним, був зобов`язаний стежити за змістом опублікованих матеріалів та коментарів до них. Суд не побачив порушення Конвенції у засудженні заявника.

Тож, перебуваючи на службі в органах Національної поліції, позивачі зобов`язані контролювати зміст інформації, яка публікується на їх особистих сторінках в соцмережах та усвідомлювати повноту відповідальності за відображення на вказаних сторінках компрометуючих даних, зображень, тощо.

Таким чином, доводи позивачів є ні чим іншим, як перекладанням позивачами власної відповідальності на інших осіб, яким вони добровільно відкрили доступ до власної сторінки у соцмережі, що призвело до порушення ними політичної нейтральності як поліцейських.

Окрім того, одним із доводів апеляційних скарг є той факт, що, на переконання скаржників, аналіз норм чинного законодавства дає підстав для висновку, що заборона висловлювати особисте ставлення до діяльності політичних партій, використовувати службові повноваження в політичних цілях, необхідність дотримання політичної нейтральності, уникнення демонстрацій у будь-якому вигляді власних політичних переконань або поглядів та уникнення участі у політичній агітації має місце виключно під час виконання службових повноважень та у рабочий час.

Судова колегія критично оцінює вказаний довід та вважає, що останній є помилковим та таким, що є виключно результатом суб`єктивного та довільного, на власну користь, трактування апелянтами норм чинного законодавства.

В незалежності від того, коли (в робочий чи позаробочий час) було зроблено будь-який запис в особистих сторінках в соцмережах, поліцейський несе повну та особисту відповідальність за зміст розміщеної інформації, яка безпосередньо стосується не тільки його особистого життя, а й службових зобов`язань.

Слід наголосити, що у спірних правовідносинах, визначальним є факт здійснення політичної агітації поліцейським, при цьому, навіть якщо публікація у соціальних мережах була здійснена у позаробочий час, вказана інформація зберігалась на сторінках позивачів і у робочий час. Тобто, у даному випадку, з моменту розміщення у соціальній мережі Facebook на зображенні користувачів (аватари) рамки з надписом «Разом зробимо більше» та здійснення агітаційних дописів у соціальній мережі Telegram, у групі «Вибори до міської ради», політична агітація проводилась у непрямій формі постійно, в тому числі, у робочий час позивачів, що є триваючим порушенням ст. 57 Виборчого кодексу України.

Щодо доводів апелянтів про неналежність врахованих при ухваленні рішення доказів, то вказані твердження в повному обсязі спростовуються як матеріалами справи, так і матеріалами дисциплінарного розслідування, проведеного стосовно позивачів.

Так, під час розгляду даної справи як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, до уваги було взято виключно ті докази, які були покладені відповідачем в основу оскаржуваного рішення про дисциплінарну відповідальність позивачів.

Як було встановлено судом першої інстанції, та не знайшло свого спростування під час апеляційного перегляду справи, під час службового розслідування комісію оглядались профілі позивачів в соціальних мережах із прив`язкою до їхнього номеру телефону, а також в матеріалах справи містились скріншоти аватарів позивачів у соціальних мережах та додавався відеоогляд групи месенджеру Telegram.

Оскільки вказана інформація була покладена відповідачем в основу прийнятого рішення, тому суд першої інстанції доцільно визнав надані оптичні dvd - диски №1 та №2 із відеозаписами та фотоматеріалами моніторингу соціальних мереж, як належні докази в тій частині, які стосуються позивачів та на які є посилання у висновку службового розслідування. Також, судом першої інстанції обгрунтовано враховано скріншоти із зображенням аватарів позивачів, зареєстрованих у соціальній мережі Feacebook та повідомлення Igor Maliar у месенджері Telegram, які також знаходяться у матеріалах службового розслідування та були покладені в основу оскаржуваного рішення

Стосовно технічних помилок, допущених судом першої інстанції в процесі написання тексту оскаржуваного рішення, то останні, на переконання суду апеляційної інстанції, є досить несуттєвими та такими, що не впливають на правильність та обгрунтованість рішення в цілому.

Судова колегія також відхиляє доводи позивачів про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності з порушенням існуючого порядку призначення та проведення службового розслідування, оскільки, обгрунтовуючи вказане твердження пунктом 4 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, затвердженого Наказом МВС України №893 від 07.11.2018 року, апелянти допустили неточність у цитуванні останнього.

Так, зокрема, в апеляційній скарзі відзначено, що у наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводиться, тоді як повний текст цитованої правової норми містить примітку, що у наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії, окрім переліченого, прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування зазначаються у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо.

Враховуючи, що дисциплінарний проступок було вчинено декількома поліцейськими з числа особового складу управління патрульної поліції в Чернівецькій області, та існує вірогідність, що на час призначення службового розслідування не було встановлено всіх осіб, які були причетні до його вчинення, та наявність у їх діях складу порушення службової дисципліни, зазначення конкретно прізвищ, ім`я та по батькові позивачів у наказі про призначення службового розслідування на той момент не було можливим.

До того ж, позивачі жодних вимог стосовно оскарження наказу про призначення службового розслідування не висували. Прохальна частина позовної заяви містить виключно вимогу стосовно скасування наказу №723 від 31.12.2020 року Департаменту патрульної поліції "Про застосування дисциплінарних стягнень".

Таким чином, доводи апелянтів стосовно порушення відповідачем Порядку проведення службових розслідувань є такими, що не підкріплені жодними фактичними даними та не містять посилання на конкретні норми, що були порушені відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, при дослідженні матеріалів справи, вищезазначених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суб`єкт владних повноважень діяв в межах та у спосіб визначений спеціальним законодавством України.

Таким чином, судова колегія констатує, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

При цьому, судова колегія погоджується з твердженням позивачів про неналежний розгляд судом першої інстанції поданої після вирішення справи судом заяви про відшкодування понесених судових витрат, яка мала бути вирішена шляхом ухвалення додаткового рішення.

Однак, враховуючи, що результатом апеляційного перегляду даної справи є факт залишення рішення суду першої інстанції в силі, питання розподілу судових витрат не потребує додаткового розгляду.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 вересня 2021 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.