Справа № 380/12190/21
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року справа №380/12190/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сакалоша В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області згідно з якою позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області під час проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №62983857 на виконання рішення ЛОАС у справі № 380/955/20;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Чури С.Т. від 22.06.2021 року по закінченню виконавчого провадження №62983857.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з оскаржуваною постановою, оскільки рішення суду на примусове виконання якого було відкрите виконавче провадження №62983857фактично не виконане.

Ухвалою судді від 26.07.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня одержання цієї ухвали шляхом подання до канцелярії суду чи надіслання на адресу суду (79018, м. Львів, вул. Чоловського, 2) заяви про усунення недоліків позовної заяви (вказати номер справи та прізвище судді), до якої додати копію довідки ДФС.

У встановлений строк ОСОБА_1 належним чином недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою від 21.06.2021 року суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі з викликом сторін.

На час прийняття рішення у даній справі відзив на позовну заяву або заява про визнання позову від відповідача до суду не надходили.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ч.1 ст.205 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування вказаного судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано повідомлення Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відмову у субсидії № 46 від 26.12.2019.

Зобов`язано Залізничний відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.11.2019 про призначення житлової субсидії.

Рішення набрало законної сили 07.08.2020 року.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідач відкрив виконавче провадження 19.08.2020 року, зазначивши, що рішення суду фактично виконано до моменту відкриття виконавчого провадження.

Позивач зазначає, що до моменту подання позовної заяви до суду жодної інформації до закінчення виконавчого провадження № 62983857 про призначення йому субсидій не отримав, а тому постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження вважає протиправною та такою, що підлягає до скасування.

Вирішуючи спір суд керувався наступним.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі -Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зазначеним Законом визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 372, 373 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (ч. 5 ст. 15 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Державним виконавцем 22.06.2021 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення на підставі п.9 ч.1 ст.39,ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки, за наявності яких виконавче провадження підлягає закінченню. Зокрема, цією статтею передбачено лише два випадки закінчення виконавчого, що пов`язані із виконанням виконавчого документа, в саме: затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення (п.2 ч.І ст. 39 Закону) та фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч.І ст. 39 Закону).

Державний виконавець закінчив виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», -у зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п. 22 розділу III Інструкції у постанові про закінчення виконавчого провадження. повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

З наведеного випливає, що державний виконавець не може виносити постанову про закінчення виконавчого провадження без наявності на це встановлених законом підстав і для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження повинен перевірити чи існують відповідні підстави, вказати результати виконання виконавчого документа.

З огляду на викладене, можна прийти до висновку, що відповідачем передчасно було закінчене виконавче провадження. Державний виконавець не вчинив усіх залежних від нього дій для з`ясування обставин, які слугували підставами для винесення оскаржуваних рішень.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Із матеріалів справи судом встановлено, що боржником визначено Залізничнтй відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Суд зазначає, що у резолютивній частині рішення зазначено дії зобов`язального характеру, які з урахуванням приписів ст. 15 Закону № 1404-VIII повинен вчинити саме боржник, який визначений виконавчим документом.

З огляду на викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Крім цього, мотиви, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов висновку про необхідність закінчення виконавчого провадження), не узгоджуються із нормою закону (п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII), на підставі якої винесено оскаржувану постанову ВП № 629838573 від 19.08.2020.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди повинні перевірити, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до вимог ч.2 ст. 2 КАС України.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця від 19.08.2020 ВП № 629838573 не відповідає критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 КАС України, відповідно є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки в даному випадку державний виконавець помилково (передчасно) дійшов до висновку, що рішення суду є виконане в повному обсязі.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та норм діючого законодавства суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанов про закінчення виконавчого провадження ВП № 62983857 від 19.08.2020 державний виконавець діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 255, 287, 293-295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області під час проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №62983857 на виконання рішення ЛОАС у справі № 380/955/20.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Чури С.Т. від 22.06.2021 року по закінченню виконавчого провадження №62983857.

Судовий збір стягувати не належить.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 287 КАС України подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2021..

Суддя В.М. Сакалош