Справа № 280/2014/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2021 року Справа № 280/2014/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни (вул. Перша Ливарна, буд. 40, офіс 102, м. Запоріжжя, 69002), до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ), в особі - адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни, до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу в зв`язку зі звільненням з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

зобов`язати відповідача надати позивачу довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 25.02.2019, оформлену у відповідності до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178;

зобов`язати відповідача провести розрахунок за неотримане позивачем речове майно станом на 25.02.2019, та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що належить до видачі станом на 25.02.2019.

Крім того, просить поновити пропущений строк на звернення до адміністративного суду із вказаним позовом, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 гривень за рахунок бюджетних асигнувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 25.02.2019 №46 (по стройовій частині) позивача було звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 . Однак, на день його звільнення відповідач не розрахувався з ним в частині виплати грошової компенсації замість неотриманого речового майна. В зв`язку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 22.03.2021 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

07.04.2021 від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого представник зазначає, що право на грошову компенсацію за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби. Звертаючись 26.10.2020 до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно позивач знав про існування свого права на грошову компенсацію, а порушене воно було відповідачем саме з дати відмови у такому нарахуванні та виплаті, тобто 08.12.2020, з якого і починається перебіг шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою від 12.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2014/21. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, компенсація за неотримане речове майно може нараховуватися за наявності календарної вислуги більш ніж 5 років, пропорційну часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби. На час звернення до командування ВЧ НОМЕР_1 , а саме 26.10.2020 загальний термін служби позивача за контрактом складав менше ніж 5 років що не дає права нарахування компенсації за не отримане речове майно. Крім того зазначає, що під час звільнення, а саме 25.02.2019 та протягом місяця з дня звільнення з військової служби вимог щодо виплати грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби позивач не пред`являв, а звернувся лише з заявою 26.10.2020, через свого представника адвоката Кошліченко Н.В. В зв`язку з чим вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Молодший сержант ОСОБА_2 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , останнє звання та посада перед звільненням командир відділення взводу забезпечення 1 артилерійського дивізіону військової частини.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 25.02.2019 №46 (по стройовій частині) позивача виключено із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення з 25.02.2019, та направлено для взяття на військовий облік до Кам`янка-Дніпровського районного військового комісаріату Запорізькій області.

При звільненні з ВЧ НОМЕР_1 позивачу не була виплачена грошова компенсація вартості неотриманого речового майна, що підтверджується вищезазначеним наказом та не заперечується відповідачем.

26.10.2020 представником позивача було направлено відповідачу заяву щодо нарахування та виплату ОСОБА_2 грошової компенсації за неотримане речове майно, та адвокатський запит на витребування документів.

Листом відповідача за №6853 від 08.12.2020 було відмовлено в нарахуванні та виплаті компенсації за неотримане речове майно. Також було відмовлено у наданні довідки про вартість неотриманого речового майна.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, щодо невиплати грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Отже, останнім днем військової служби позивача (днем фактичного звільнення) є день виключення його із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , тобто 25.02.2019.

Відповідно до ч.7 ст.21 Закону України №876-VII від 13.03.2014 «Про Національну гвардію України» порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України, а також грошової компенсації вартості за неотримані продукти харчування та речове майно визначаються відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як передбачено ст.2 Закону України №2011-ХІІ від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно з ч.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. (…).

Відповідно до п.3 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 (надалі «Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно»), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно»).

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік (п.7 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно»).

Як зазначено у п. 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого 10.12.2008 Указом Президента України №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. (…) Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Доказів того, що ВЧ НОМЕР_1 виплатила позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, відповідачем не надано. Більш того, відповідач не заперечує факту не виплати позивачу вартості неотриманого речового майна.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що позивачем доведено право на отримання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Що стосується твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, то дане питання було вирішено судом під час відкриття провадження у справі.

Щодо інших посилань відповідача, викладених у відзиві, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку з тим, що позивач в силу вимог п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, питання щодо повернення судового збору судом не вирішувалось.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3500,00 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначено ЄСПЛ у п.268 Рішення по справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (Заява № 19336/04): «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V).».

Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано ЄСПЛ у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004.

Враховуючи, що дана справа є справою незначної складності та не потребує значних зусиль для підготовки позовної заяви, розумним розміром витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню, є 2000,00 грн.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не виплати ОСОБА_1 , в зв`язку зі звільненням з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна, станом на 25.02.2019, оформлену у відповідності до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України провести розрахунок за неотримане ОСОБА_1 речове майно станом на 25.02.2019, та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що належить до видачі станом на 25.02.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

У задоволенні іншої частини вимоги про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.09.2021.

Суддя Р.В. Кисіль