Справа № 520/7901/19
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 вересня 2021 року № 520/7901/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченко А.В.

при секретарі- Мурадли А.І.

за участі представників сторін:

позивача - Лебединський Г.І.,

відповідача - Гончаренко А.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особ-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Харківський області () від 06.06.2019 р. № ХК6101/298/НП/АВ/П/ТД/-ФС про накладення штрафу на Фізичну особу -підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у розмірі 1 377 090, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до постанови Головного управління Держпраці у Харківській області від 06.06.2019 року №ХК6101/298/НП/АВ/П/ТД/-ФС на позивача Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1377090,00 грн. Дана постанова винесена на підставі акту №ХК6101/298/НП/АВ від 17.05.2019 року. Позивач вважає рішення владного суб`єкта необґрунтованим, прийнятим не у відповідності до норм чинного законодавства, на підставі позапланової перевірки, проведеної без законних підстав, без вжиття вичерпних заходів для з`ясування фактичних обставин під час перевірки, висновки щодо обставин викладені в оскаржуваній постанові не відповідають фактичним правовідносинам, без дотримання відповідачем повноти, об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), взагалі без повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу, у зв`язку із чим є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. З огляду на викладене позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, надали відзив з обґрунтуванням своєї правової позиції, в задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані матеріали справи, судом встановлено наступне.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, судом встановлено наступне.

На підставі листа вх.№27/6147 від 15.04.2019 року та інформаційної довідки заступника начальника управління - начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів, котра містила інформацію про порушення правил оформлення трудових відносин фізичних осіб та про використання праці неофіційно працевлаштованих працівників, зокрема, у ФО-П ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 - у мережі під торгівельною маркою " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", уповноважена посадова особа Головного управління Держпраці у Харківській області прийняла рішення про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування у формі наказу №829 від 06.05.2019 року "Про проведення заходу державного контролю відносно ФО-П ОСОБА_1 ", підстава: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

Інспекційне відвідування було проведено на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятими за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел не заборонених законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1,2, 4-7 цього пункту та наказу №829 від 06.05.2019 року.

Відповідно до наказу № 829 від 06.05.2019 року інспекторам праці, визначеним у наказі, доручено провести захід державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання законодавства про працю, в тому числі фактичного допуску працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ об`єктом відвідування.

З наданих пояснень представника відповідача вбачається, що лист вх. №27/6147 від 15.04.2019 року не розглядався контролюючим органом як звернення в розумінні Закону України "Про звернення громадян", а розглядався, як зазначено в підпункті 3 пункту 5 Порядку №295 "інформація отримана з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством".

На підставі наказу було видано направлення №02.03-03/1462 від 06.05.2019 року, яке було відправлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку 936.

Матеріалами справи підтверджено, що інспекційне відвідування інспекторами праці Управління Держпраці було розпочато за фактичною адресою здійснення господарської діяльності ФО-П ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Вказаний факт також підтверджено показами свідків, дослідженням відтвореного відеозапису та не заперечувався сторонами у справі.

Судом встановлено, що 10.05.2019 року інспектори праці були допущені до проведення інспекційного відвідування, ними були пред`явлені службові посвідчення, інспекторами праці було опитано осіб, котрі на момент інспекційного відвідування здійснювали певні роботи, наприклад: продаж непродовольчих товарів з прийняттям готівки від покупців, консультування покупців в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

У зв`язку з неможливістю суб`єкта господарювання надати необхідні документи для проведення інспекційного відвідування було складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК6101/298/НП від 10.05.2019 року та Вимогу про надання документів №ХК6101/298/НД від 10.05.2019 року. Строк інспекційного відвідування було зупинено до 17 травня 2019 року, зазначені документи були направленні засобами поштового зв`язку №936 .

До 17.05.2019 року суб`єктом господарювання до Головного управління Держпраці у Харківській області не було надано запитуванні документи.

Таким чином, захід державного контролю у формі інспекційного відвідування тривав два дні - 10.05.2019 року та 17.05.2019 року.

10.05.2019 року за адресою м. Харків, вул. Різдвяна, будинок 14 та вул. Юрія Паращука, будинок 7, інспекторами праці було встановлено фактичний допуск без належного оформлення трудових відносин 11 осіб, які виконували роботи з продажу непродовольчих товарів, консультування покупців в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

На підставі встановлених фактів інспекторами праці було складено Акт інспекційного відвідування №ХК6101/298/НП/АВ від 17 травня 2019 року, який направлено засобами поштового зв`язку №879 у зв`язку з неможливістю особистого вручення .

На виконання норм Порядку № 509, Управлінням Держпраці було направлено позивачу повідомлення про розгляд справи про накладання штрафу №0712 від 24 травня 2019 року рекомендованим листом №721 та винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК6101/298/НП/АВ/ТД-ФС від 06.06.2019 року .

Судом також встановлено, що постанову №ХК6101/298/НП/АВ/ТД-ФС від 06.06.2019 року направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення та зазначене відправлення було отримано позивачем.

Позивач не згоден з винесеною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, дослідивши надані матеріали справи, суд вказує наступне.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 року № 84 у редакції чинній на момент інспекційного відвідування (далі - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення, Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено ПКМУ від 26.04.2017 № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 05 квітня 2007 р. № 877-IV "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-IV "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" та Законом України від 08.09.2004 № 1986 "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві".

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону №877 такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Так, Закон №877 містить вичерпний перелік норм дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Правова позиція, щодо розмежування дії норм Закону №877 та Порядку №295, знайшла своє відображення в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17.

Відносно посилань позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/8917/17 від 14.05.2019 року, якою було залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду м.Києва про скасування Порядку №295, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказ про проведення заходу державного контролю №829 від 06.05.2019 року було видано відповідачем до набрання законної сили рішенням суду про скасування Порядку №295. Також, інспекційне відвідування було розпочато 10 травня 2019 року, коли Порядок №295 був чинний.

Отже, на час призначення та на час початку проведення інспекційного відвідування Порядок №295 був чинним та підлягав застосуванню суб`єктом владних повноважень.

В Постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №420/5895/18 зазначено, що за змістом частини 2 статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскільки постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування Україні" від 26.04.2017 №295 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто 14.05.2019.

Тому, норми постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування Україні" від 26.04.2017 №295 підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на момент їх виникнення."

Також, оскільки інспекційне відвідування фактично проведено, в результаті чого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 17.05.2019 року № ХК6101/298/НП/АВ, то предметом розгляду справи є, у першу чергу, суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого перевірялось контролюючими органами.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 13.02.2018 року по справі № 804/5402/14.

Акт інспекційного відвідування за своєю правовою суттю та змістом є виключно процедурним документом та не є остаточним рішенням суб`єкта владних повноважень, а отже в акті інспекційного відвідування лише зафіксована інформація, отримана під час проведення інспекційного відвідування.

Суд зазначає, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення інспекційного відвідування до визнання нечинним Порядку № 295, суд зазначає, що дії стосовно проведення інспекційного відвідування, результати яких закріплені в акті, не є такими, що порушують права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (постанови від 13,02.2018 по справі № К/9901/2403/18 та від 24 грудня 2010 у справі № 21- 25а10) та Вищого адміністративного суду (ухвала від 29.06.2017 року по справі № К/800/7629/17).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії, вчинені відповідачем у відповідності Порядку №295 відповідали вимогам чинного на час їх вчинення нормативно-правового акту, відповідно є правомірними.

Також суд зазначає, що Кодекс законів про працю України, а безпосередньо статтю 265 не було визнано нечинною, Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 № 509 також був чинний.

У зв`язку з наведеним, наявність згоди Держпраці для здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю за зверненням фізичних та юридичних осіб Порядком №295 не передбачена.

Виключний перелік підстав проведення заходу державного контролю у формі інспекційних відвідувань передбачений Порядок №295 та розширенню не підлягає.

Інспекційне відвідування було проведено на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, що передбачено Порядком №295 та визначено як підстава у наказі про проведення заходу державного контролю №829 від 06.05.2019 року.

Відносно тверджень позивача щодо непред`явлення направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування 10.05.2019 р. позивачу, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Згідно з вимогами ч.2 ст.12 Конвенції МОП №81 від 1947 року, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Інспекційне відвідування було проведено на предмет додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства про працю, в тому числі з питань виявлення неоформлених трудових відносин, у зв`язку з чим обов`язок попереднього повідомлення суб`єкта господарювання про інспекційне відвідування відсутній.

Відповідно до підпункту 1, 2 пункту 11 Порядку №295, та статті 12 Конвенції 81 від 1947 року інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото - та відеотехніки.

З наявних матеріалів справи вбачається, що направлення №02.03-03/1462 від 06.05.2019 року було відправлено засобами поштового зв`язку 936.

Таким чином, дії відповідача щодо невручення направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування 10.05.2019 р. позивачу, а відправлення його засобами поштового зв`язку, є правомірними.

Суд зазначає, що позивачем в позовній заяві та під час розгляду справи не наведені доводи незаконності дій ГУ Держпраці під час ініціювання та проведення інспекційного відвідування. При цьому суд зауважує, що відповідачем проводилось саме інспекційне відвідування, а не перевірка.

Таким чином, дії суб`єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи лише в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи.

Однак дії контролюючого органу з призначення інспекційного відвідування та його проведення не відповідають наведеним критеріям, позаяк дії інспекторів праці є лише службовою діяльністю працівників Головного управління Держпраці у Харківській області на виконання своїх посадових обов`язків із збиранням доказової інформації щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог чинного законодавства. Тому, саме по собі призначення інспекційного відвідування та його проведення, а саме відправлення направлення, складення акта не створює для суб`єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав.

Окрім цього, оспорюванні за цим позовом процедурні дії не мають самостійного правового значення, оскільки не являються собою остаточне волевиявлення владного суб`єкта.

Таким чином, суд приходить до висновку, що проведення інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Харківській області ФО-П ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , 10.05.2019 року та 17.04.2019 року відповідно до наказу від 06.05.2019 року №829 вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також судом встановлено, що під час інспекційного відвідування 10.05.2019 року за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , інспекторами праці було встановлено фактичний допуск без належного оформлення трудових відносин осіб, які виконували роботи з продажу непродовольчих товарів, консультування покупців в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", а саме:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року на відеопристрій, так особа виконувала роботу продавця-консультанта в магазині секонд-хенд " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", яка під час опитування надала свої персональні дані, зазначила, що працює 3-й день на посаді продавця-консультанта у ФОП ОСОБА_1 в магазині секонд-хенд " ІНФОРМАЦІЯ_2 " що за адресою: АДРЕСА_3 . Трудові відносини з ФОП ОСОБА_1 не оформлені, робочий час з 9.00 до 19.00 години, з оплатою праці 250 грн. в день.

- ОСОБА_3 - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року на відеопристрій, працює перший день продавцем-управляючим в магазині секонд хенду " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Одночасно матеріали справи містять повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_4 на роботу (початкове), дата повідомлення органи ДФС 10.05.2019 року о 14 год 42 хв.

- ОСОБА_5 - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року, працює продавцем-консультантом перший день, в магазині секонд хенду " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час допиту в якості свідка ОСОБА_1 , останній повідомив що зафіксована в ході інспекційного відвідування ОСОБА_5 , є ОСОБА_6 . Матеріали справи містять повідомлення про прийняття працівника на роботу (початкове), дата повідомлення органи ДФС 10.05.2019 о 14 год 42 хв.

- ОСОБА_7 - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року, працює касиром-продавцем в магазині секонд хенду " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 (фото в додатку №1 до акту) - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року на відеопристрій, працює продавцем-консультантом в магазині секонд хенду " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час допиту в якості свідка ОСОБА_1 , останній повідомив що зафіксована в ході інспекційного відвідування ОСОБА_8 , фактично є ОСОБА_9 . Матеріали справи містять повідомлення про прийняття працівника на роботу (початкове), дата повідомлення органи ДФС 12.05.2019, дата повідомлення органи ДФС 12.05.2019 о 17 год 05 хв.

- ОСОБА_10 - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року, повідомила, що проходить стажування посаду продавця-консультанта в магазині секонд хенду " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Одночасно матеріали справи містять повідомлення про прийняття працівника на роботу (початкове), дата повідомлення органи ДФС 12.05.2019 о 17 год 05 хв .

Суд наголошує, що статтею 26 КЗпП України передбачено випробування при прийнятті на роботу. Зазначена норма законодавця передбачає, що випробування можливе у разі укладення трудового договору.

Відповідно до рішення Касаційного адміністративного суду по справі №817/2331/16 від 30.10.2018 року, перевірка роботодавцем кваліфікації майбутнього працівника або навчання його навикам, необхідним для подальшої роботи, шляхом допуску його до роботи без оформлення з ним трудових відносин є незаконною.

Так, відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законодавчо встановлено, що для належного оформлення трудових відносин необхідно: 1) укласти трудовий договір; 2) оформити його наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу; 3) повідомити центральний органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, за наявності саме такого алгоритму вважається, що особа перебуває у трудових правовідносинах.

Як під час проведення інспекційного відвідування, так і до дня складання акту перевірки, відповідних трудових договорів, наказів чи розпоряджень власника перевіряючим не надавалось, а направлення власником повідомлень Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу не є належним та допустимим, достатнім та достовірним в розумінні приписів ст. 73-76 КАСУ доказом укладення трудового договору та прийняття осіб на роботу.

Так, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року на відеопристрій, ця особа виконувала роботу продавця-консультанта один тиждень, з графіком роботи з 08 год 30 хв до 19 год 00 хв, отримує заробітну плату в розмірі 280-300 грн. в магазині секонд-хенд " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року на відеопристрій, в магазині секонд-хенд " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", повідомила, що працює з січня 2019 року - з надання реклами (закликає клієнтів).

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року на відеопристрій, в магазині секонд-хенд " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", повідомив, що виконує роботи з надання реклами (закликає клієнтів) протягом 2-3 тижнів.

Судом досліджено відео інспекційного відвідування та встановлено, що особа не повідомила інспекторам праці про укладення договору цивільно-правового характеру з позивачем.

Під час опитування в якості свідка ОСОБА_13 повідомив, що отримував грошові кошти у розмірі 150 грн. кожного дня після виконання робіт з надання реклами (закликання клієнтів) не підписуючи акти приймання-виконання послуг, що спростовує доводи позивача.

- ОСОБА_14 - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року на відеопристрій, працює касиром-продавцем в магазині секонд-хенд " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

- Олена Вікторівна (фото в додатку № до акту) - фактичний допуск був зафіксований 10.05.2019 року на відеопристрій, працює продавцем-консультантом в магазині секонд-хенд " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що зазначені особи виконували роботи з продажу непродовольчих товарів, консультування покупців в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Відповідно до Рекомендацій Генеральної конференції МОП №198 про трудові правовідносини від 31.05.2016 (далі - Рекомендація), одним із елементів трудових правовідносин є та обставина, що для здійснення робіт зазначених в предметі цивільно-правового договору необхідно оформляти внутрішню документацію суб`єкта господарювання (доступ до місця касира, доступ до матеріальних цінностей).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вищезазначені працівники інтегруються в процес виробництва, виконують такі роботи відповідно до вказівок та робочому місці, яке вказується стороною, яка замовила відповідну роботу, та використовуючи засоби та матеріали суб`єкта господарювання, зазначене є елементами існування трудових правовідносин. Праця за цими договорами не є юридично самостійною, робота виконується відповідно до визначеного графіку, на робочому місці, в межах режиму роботи об`єкта відвідування.

Договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст.626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції у позивача відповідно до визначеного виду виконуваної роботи. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а лише обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги).

Надання трудовому договору форми цивільно-правового договору перешкоджає реалізації працівником права на працю, гарантованого статтею 2 Кодексу законів про працю України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки.

В силу того, що діюче законодавство забороняє вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин, посилання суб`єктів господарювання на укладення з працівниками цивільно-правових угод саме по собі не може звільняти від відповідальності за допущення до роботи працівників без оформлення трудових відносин, якщо вказані угоди спрямовані на приховування фактично існуючих трудових відносин між найманими працівниками та позивачем.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі № 1840/2507/18.

В даному випадку правовідносини між позивачем та опитаними громадянами носять ознаки трудових відносин між роботодавцем та найманим працівником. При цьому, дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового, зокрема з ОСОБА_13 , перешкоджають реалізації працівником права на працю, гарантованого Конституцією та Кодексом законів про працю України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.09.2019 року по справі №0440/5828/18.

Щодо наявності у відповідача повноважень накладати штрафи за порушення законодавства про працю визначені ч.2 ст.265 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 КЗпП України встановлено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Приписами п.п. 9 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль, зокрема, за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 цього Положення).

Відповідно до Положення №84, Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пунктом 50 Положення Головне управління Держпраці у Харківській області накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Аналіз наведених норм свідчить, що відповідач, як територіальний орган Держпраці, наділений правом проводити заходи державного контролю у сфері господарської діяльності позивача з питань, віднесених до його компетенції, зокрема у формі інспекційних відвідувань та накладення штрафів зокрема і за порушення приписів трудового законодавства України визначених відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП України.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Так, згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, щодо кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, відповідно до пункту 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17, зазначив, що згідно п. 29 Порядку №295 накладення штрафу на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України (використання праці неоформлених працівників) накладається незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених частиною 2 ст.265 КЗпП України, визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Щодо твердження позивача про те, що розгляд справи відбувся взагалі без повідомлення позивача про розгляд вказаної справи про накладення штрафу, то суд вказує наступне.

Пунктом 6 Порядку №509 передбачено про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 6 Порядку №509, повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу №0712 від 24 травня 2019 року було направлено на адресу позивача рекомендованим листом №721, яке було вручено позивачу 07.06.2019 року.

Суд зазначає, що в розумінні пункту 6 Порядку №509, законодавець покладає обов`язок на відповідача повідомити про розгляд справи, визначаючи наступні способи: 1.рекомендований лист, 2.телеграма, 3.телефакс, 4.телефонограма, 5.вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Таким чином, у разі відправлення повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу рекомендованим листом законодавець визначає це належним способом повідомлення. Зазначений спосіб не покладає на відправника обов`язку вручення, як того вимагає спосіб №5 - вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що поштове відправлення 721 з повідомленням про розгляд справи про накладення штрафу від 24.05.2019 №0712 позивачем отримано особисто, а тому вказане вище твердження є безпідставним.

Крім того, як встановлено із відеозапису позивач був присутній під час проведення інспекційного заходу, але відмовився від спілкування із інспекторами, пославшись на зайнятість та необхідність прийняття товару. Суд вважає, що позивач знав про інспекційне відвідування та мав бути обізнаний у його можливих наслідках.

З огляду на те, що під час судового розгляду справи встановлено фактичний допуск без належного оформлення трудових відносин 11 осіб, які виконували роботи з продажу непродовольчих товарів, консультування покупців в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", в якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що у відношенні позивача правомірно застосовано штраф у розмірі 1377090 грн., оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністритивний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, 40, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 29 вересня 2021 року.

Суддя Зінченко А.В.