Справа № 120/8390/20-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8390/20-а Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук Костянтин Олександрович

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

27 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року позов задоволено, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що полягають у зменшенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 із 90% до 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 90% від розміру суддівської винагороди судді відповідного суду, а також здійснити виплату такого утримання, врахувавши при цьому раніше виплачені суми щомісячного довічного грошового утримання; стягнуто на користь позивача судовий збір.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив про відсутність підстав для застосування 90 % від суддівської винагороди працюючого судді, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07.07.2010, який в частині регулювання розміру щомісячного грошового утримання втратив чинність. На даний час перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється відповідно до ч. 3 ст.142 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02.06.2016.

17.05.2021 та 19.05.2021 позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу та доповнення до відзиву.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 15 червня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та до здійснення перерахунку отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі №120/3119/20-а визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06 березня 2020 року №98 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою від 27 лютого 2020 року №05-27/107/2020, виданої Вінницьким апеляційним судом, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивачеві з 19 лютого 2020 року здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці.

Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вих. № 5512-5366/Ч-02/8-0200/20 від 17 грудня 2020 року позивача повідомлено про те, що при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідачем застосовано положення частини 3 статті 142 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, відповідно до якого відсоткове значення щомісячного довічного грошового утримання позивача становить 54% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді суді.

Позивач вважає, що величина відсоткового значення довічного грошового утримання, яка складає 90% суддівської винагороди, не підлягає зменшенню, адже її визначено з урахуванням його стажу роботи на посаді судді на момент призначення такого утримання.

Тому, вважаючи дії відповідача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 90% до 54% є протиправними.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно зі ст.130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VI).

Відповідно до ч.1 ст. 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Згідно з ч.2 ст.142 Закону №1402-VI суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

В той же час "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону №1402-VIII були передбачені особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

П. 22 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Відповідно до п.23 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI .

Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування", який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище п.п. 22, 23 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII.

Відповідно до п. 24 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних" положень Закону № 1402-VIII, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

П. 25 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII зі змінами.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі № 120/3119/20-а (а.с.9-13) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 за №05-27/107/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

На виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки від 27.02.2020 року №05-27/107/2020, виданої Вінницьким апеляційним судом, виходячи із 54% суддівської винагороди працюючого судді (а.с.6-7).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується, а не призначається судді у відставці.

З урахуванням наведеного висновки суду першої інстанції про те, що вказана правова норма застосовується виключно при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суперечать Закону №1402-VIII.

Ч.ч. 4-5 ст.142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

В обґрунтування позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що при призначенні розмір його щомісячного довічного грошового утримання складав 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. У зв`язку з цим позивач вважає, що відсоткове значення, встановлене під час призначення вказаної виплати, не підлягає зміні при проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. При цьому ОСОБА_1 посилається на рішення Конституційного Суду України №8-рп/2005 від 11.10.2005 та №4-рп/2016 від 08.06.2016.

Згідно з рішенням №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України, зокрема, визнав неконституційним положення абз.4 п. 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" від 25 березня 2005 року №2505-IV, відповідно до якого:

"У разі, якщо розмір пенсії, щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених відповідно до зазначених в абзацах першому і другому цього пункту законодавчих актів, перевищує 90 відсотків максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, визначеної законодавством на час виплати пенсій таким особам, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання виплачується у сумі, що не перевищує зазначений розмір".

Отже, вказані вище висновки Конституційного Суду України стосуються обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання і не пов`язані зі зміною спеціального законодавства, яке регулює грошове забезпечення суддів у відставці.

Відповідно до рішення №4-рп/2016 від 08.06.2016 Конституційний Суд України, зокрема, визнав неконституційними положення ч.3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Так, до визначеного у ч.3 ст.141 Закону № 2453 порядку нарахування щомісячного довічного грошового утримання внесено зміни Законом № 213, якими зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів та виключено положення про можливість здійснення його перерахунку.

Визнаючи вказані зміни неконституційними, Конституційний Суд України дійшов висновку, що при зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 80 до 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також при виключенні положення, згідно з яким за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки від розміру його заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відбулося зниження рівня матеріального забезпечення судді у відставці і як наслідок - гарантій незалежності такого судді, що може впливати на здійснення справедливого правосуддя та реалізацію права кожного на захист судом. Виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів.

Водночас, у зв`язку з набранням законної сили Законом №1402-VIII одночасно зі встановленням відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 50% значно збільшено грошове забезпечення суддів, які працюють на відповідній посаді.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.12.2020 №5512-5366/Ч-02/8-0200/20 після перерахунку, на підставі довідки Вінницького апеляційного суду №05-27/107/2020 від 27.02.2020, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача становить - 93644,10 грн, тоді як до моменту перерахунку грошове утримання, обчислене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 у розмірі 90% суддівської винагороди, становило - 46822,05 грн.

Отже, у разі перерахунку щомісячного грошового утримання, визначеного відповідно до Закону №2453-VI, за правилами, встановленими Законом №1402-VIII, рівень матеріального забезпечення судді у відставці не знижується.

Крім того, в Законі №1402-VIII містяться норми про збільшення розміру щомісячного грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років та перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що висновки Конституційного Суду України, висловлені у рішеннях №8-рп/2005 від 11.10.2005 та №4-рп/2016 від 08.06.2016, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у даній справі.

Згідно з доводами та вимогами позовної заяви ОСОБА_1 просить провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди працюючого судді, визначеної на підставі положень Закону №1402-VIII, однак із застосуванням відсоткового значення, визначеного відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 2453-VI, чинного до набрання чинності Законом №1402-VIII.

Колегія суддів вважає такі доводи позивача необґрунтованими, оскільки після визнання неконституційним п.25 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1402-VIII підстави для застосування положень Закону № 2453-VI відсутні.

Крім того, у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що визначення відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за правилами, що діяли до набрання чинності Законом №1402-VIII, призводить до встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016, та суддів, які вийшли у відставку після 30.09.2016, що суперечить вказаним вище висновкам Конституційного Суду України.

Таким чином, при проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача підлягають застосуванню положення одного нормативно-правового акта - Закону №1402-VIII, як в частині складових і розмірів суддівської винагороди працюючого судді, які враховуються при проведенні такого перерахунку, так і в частині обчислення відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок розміру відсотків щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 слід проводити відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.

Згідно з ч.2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки під час розгляду даної справи суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: не застосував до спірних правовідносин положення ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги з метою перевірки правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визначення загального відсотку для розрахунку пенсії ОСОБА_1 від заробітку у розмірі 54% (а.с.6).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з позовною заявою ОСОБА_1 не зазначив про те, що при проведенні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання відповідач неправильно врахував його стаж судді.

В той же час для перевірки правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області суд зобов`язаний з`ясувати відповідність оскаржуваного рішення критеріям, встановленим ч.2 ст. КАС України.

З урахуванням наведеного, оцінюючи правомірність визначення щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, колегія суддів виходить з наступного.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На момент обрання позивача на посаду судді питання визначення стажу, який дає право на відставку, регулювалося Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону №2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №2862-ХІІ "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів", до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" №584/95 від 10.07.1995 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у встановленому Законом розмірі, крім роботи на посаді судді, слід зараховувати час роботи на посадах прокурорів і слідчих, половину періоду навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року в справі №235/7316/16-а.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.12.2020 пенсійним органом позивачу визначено 54% для розрахунку пенсії.

Проте, відповідно до постанови Вінницького міського суду від 17.10.2016 у справі №127/19345/16-а, яке набрало законної сили згідно з ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016, суд зобов`язав Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка 2 роки 5 місяців та календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 21 день.

Відповідно до розпорядження УПФУ в м. Вінниця №800498 від 01.02.2017 стаж судді ОСОБА_2 складає 26 років 9 місяців 6 днів.

Отже, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно не врахувало до суддівського стажу позивача період проходження строкової військової служби та половину строку навчання у юридичному ВНЗ.

Таким чином, позивач має 26 повних років стажу, який враховується як стаж на посаді судді при визначенні права на відставку та розміру довічного грошового утримання, тобто стаж ОСОБА_1 на посаді судді понад 20 років складає 6 років.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 підлягає обчисленню у розмірі 62 відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (6*2%+50%=62%).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що при прийнятті рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області необґрунтовано визначило щомісячне довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 54% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити частково та зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, встановлені та перевірені обставини справи свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими.

Водночас, висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що полягають у зменшенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 із 90% до 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 62% від розміру суддівської винагороди судді відповідного суду, а також здійснити виплату такого утримання, врахувавши при цьому раніше виплачені суми щомісячного довічного грошового утримання.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.