Справа № 400/1883/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 р.м. ОдесаСправа № 400/1883/21

Головуючий в І інстанції: Лісовська Н.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 20.05.2021 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, викладеного в листі від 04.01.2021 року № 23-8041/Д-02/8-1400/21, про проведення перерахунку пенсії з 07.09.2020 року, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці Військової прокуратури Південного регіону України від 18.03.2020 року № 18/85, та обмеження її максимальним розміром, зобов`язання з 07.09.2020 року провести перерахунок та виплату пенсії у розмірі 86% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), зазначеної в довідці Військової прокуратури Південного регіону України від 18.03.2020 року № 18/85, без обмеження граничного розміру пенсії та здійснити доплату з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, викладене в листі від 04.01.2021 року № 23-8041/Д-02/8-1400/21 про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 07.09.2020 року, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці Військової прокуратури Південного регіону України від 18.03.2020 року № 18/85, та обмеження її максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 07.09.2020 року провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 86% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), зазначеної в довідці Військової прокуратури Південного регіону України від 18.03.2020 року № 18/85, без обмеження граничного розміру пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю, наголошуючи на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 2009 року є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років, призначену відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 86 відсотків від суми місячної заробітної плати.

З 01.10.2017 року позивача переведено на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З 07.09.2020 року позивача переведено на пенсію згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

18.03.2020 року Військовою прокуратурою Південного регіону України позивачу видано довідку № 23-8041/Д-02/8-1400/21 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії. Довідка видана на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(ІІ)/2019 та Постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року по справі № 400/3923/20, яке набрало законної сили 01.12.2020 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 07.09.2020 року згідно з довідкою Військової прокуратури Південного регіону України № 18/85 від 18.03.2020 року.

28.12.2020 року позивач звернувся до відповідача із запитом про виконання рішення суду.

У листі від 04.01.2021 року № 23-8041/Д-02/8-1400/21 відповідачем зазначено, що пенсію позивача перераховано з 07.09.2020 року на підставі довідки Військової прокуратури Південного регіону України № 18/85 від 18.03.2020 року із розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати та з обмеженням максимального розміру пенсії.

Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір місячної заробітної плати, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Враховуючи, що позивачу зменшено основний відсотковий розмір пенсії з 86% до 60% від заробітку з 07.09.2020 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме з цієї дати порушене право позивача підлягає відновленню, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром, суд першої інстанції виходив з того, що запроваджені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» № 911-VIII від 24.12.2015 року обмеження щодо виплати пенсії максимальним розміром не застосовуються до пенсій, що призначені до набрання вказаними Законами чинності.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

За обставин даної справи, позивачу на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року по справі № 400/3923/20, яке набрало законної сили 01.12.2020 року, здійснено перерахунок пенсії з 07.09.2020 року згідно з довідкою Військової прокуратури Південного регіону України № 18/85 від 18.03.2020 року.

Таким чином, питання щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії згідно з довідкою Військової прокуратури Південного регіону України № 18/85 від 18.03.2020 року не є спірним у даній справі.

Водночас, позивач вважає, що відповідачем протиправно здійснено наведений перерахунок пенсії із розрахунку 60% від заробітної плати з обмеженням максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами посилаючись на те, що до такого перерахунку розмір його пенсії визначався із розрахунку 86% та на момент призначення позивачу вперше пенсії за Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ обмеження розміру пенсії не застосовувалось.

В свою чергу, обґрунтовуючи правомірність своїх дій/рішення в частині перерахунку пенсії позивача із розрахунку 60% від заробітної плати із застосуванням обмеження максимального розміру, відповідач у відзиві на позовну заяву та поданій апеляційній скарзі посилається на положення ч.ч. 2, 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, в редакції на дату проведення перерахунку пенсії, а також вимоги ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Так, позивачу призначено пенсію згідно Закону України «Про прокуратуру» з 2009 року з розрахунку 86% від заробітку.

Протягом 2017-2020 року позивач отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З 07.09.2020 року позивач отримує пенсію згідно із Законом України «Про прокуратуру».

При цьому, згідно наданого відповідачем до суду апеляційної інстанції протоколу перерахунку пенсії позивача, з 07.09.2020 року відповідачем самостійно розраховано позивачу пенсію згідно Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 86% від заробітку.

Однак, при проведенні позивачу перерахунку пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року по справі № 400/3923/20 відповідач зменшив відсоткове значення розміру пенсії позивача з 86% до 60%.

Відповідач вважає, що при проведенні перерахунку пенсії позивача у 2020 році відсотковий розмір пенсії має бути застосований у відповідності до вимог ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, в редакції на дату проведення перерахунку пенсії, а саме 60%.

Водночас, колегія суддів наголошує, що положення ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII були чинні на момент призначення позивачу у 2020 році пенсії за цим Законом шляхом переведення з військової пенсії та відповідач самостійно розрахував розмір пенсії позивача 86%.

В свою чергу, будь-яких правових підстав для здійснення позивачу перерахунку пенсії за рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року по справі № 400/3923/20 та зменшення відсоткового значення розміру пенсії у відповідача не було з огляду на викладене.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Тобто, ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, на яку посилається відповідач, стосується порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

В свою чергу, у спірному випадку позивачу було здійснено саме перерахунок пенсії, а тому, у відповідача не було підстав для застосування наведених вимог ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Колегія суддів зазначає, що питання щодо перерахунку пенсії регулюється положеннями ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, яка згідно Рішення Конституційного Суду № 7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 року підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.».

Наведені положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII не містять вимог щодо зміни при перерахунку пенсії відсоткового значення вже призначеної пенсії, тобто, цей показник є незмінним, а тому, колегія суддів вважає, що застосувавши при перерахунку пенсії 60% на підставі ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII, яка стосується порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, відповідач діяв протиправно, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача у цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується максимального розміру пенсії, колегія суддів виходить з наступного.

Як вже зазначалось колегією суддів, з 07.09.2020 року позивач отримує пенсію згідно із Законом України «Про прокуратуру».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року по справі № 400/3923/20, яке набрало законної сили 01.12.2020 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 07.09.2020 року згідно з довідкою Військової прокуратури Південного регіону України № 18/85 від 18.03.2020 року.

Згідно абз. 16 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, оскільки позивачу здійснено перерахунок пенсії саме на підставі вимог Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, відповідач при такому перерахунку цілком правомірно застосував положення абз. 16 ч. 15 ст. 86 цього Закону.

Що стосується посилань позивача та суду першої інстанції на те, що пенсія позивачу вперше була призначена у 2009 році на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII без обмеження максимального розміру, а тому, відповідно застосування положень абз. 16 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності після призначення позивачу пенсії, звужує обсяг набутих ним прав, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 147, 151-2 та 152 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України; рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

На сьогодні Конституційний Суд України у своїх рішеннях сформував практику стосовно запровадження, шляхом прийняття законів, нових механізмів перерозподілу Державного бюджету України та використання бюджету Пенсійного фонду України у соціальній сфері, спрямованих на досягнення розумного балансу між інтересами окремих осіб, суспільства та держави.

Так, у Рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 (пункт 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 (пункт 2.1) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В даному рішенні Конституційний Суд спирається на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

У Рішенні Конституційного Суду від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

Тобто, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII, на який посилається позивач, втратив чинність, а тому, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів зазначає, що до проведення спірного перерахунку пенсії, розмір пенсії позивача складав 10219,33 грн.

В свою чергу, після перерахунку - 17690 грн.

Тобто, у спірному випадку не відбулось звуження набутих позивачем прав.

Також, позивач посилається на неможливість застосування до спірних правовідносин вимог абз. 16 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII щодо максимального розміру пенсії з огляду на те, що Закон № 1697-VII наведеними положеннями був доповнений Законами № 213-VIII від 02.03.2015 року, № 911-VIII від 24.12.2015 року, № 1774-VIII від 06.12.2016 року. Позивач зазначає, що згідно Прикінцевих положень Законів №№ 213-VIII, 911-VIII, 1774-VIII дія положень цих Законів щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року та з 01 січня 2017 року. За таких обставин, позивач вважає, що перерахунок його пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII має бути здійснений без обмеження максимального розміру.

Суд першої інстанції прийняв до уваги наведені доводи позивача.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково погодився із вказаними доводами позивача, з огляду на викладене.

Так, первинна редакції Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII містила положення, згідно яких максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність (ч. 15 ст. 86).

Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року частину п`ятнадцяту статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII викладено в такій редакції:

« 15. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.».

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Також, Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року у частині п`ятнадцятій статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII абзаци перший і другий викладено в такій редакції:

« 15. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:

особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються»;

в абзаці четвертому цифри « 2016» замінити цифрами « 2017»;

абзац шостий доповнити реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Згідно Прикінцевих положень Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 року у частині п`ятнадцятій статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII: в абзаці першому слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»; в абзаці другому слова «законами України «Про державну службу» замінити словами і цифрами «які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України»; в абзаці четвертому цифри « 2017» замінити цифрами « 2018»; в абзаці шостому слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Проте, у спірних правовідносинах порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений Законом № 213-VIII, щодо тимчасової невиплати пенсії під час роботи на відповідних посадах, а також тимчасове, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, обмеження розміру пенсії, що визначено Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, не застосовано відповідачем, вказані періоди взагалі не є предметом спору у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє посилання позивача на наведені Прикінцеві положення Законів №№ 213-VIII, 911-VIII та вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги наведені доводи позивача.

Також, Прикінцеві положення Закону України № 1774-VIII не містять будь-яких норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає помилковими доводи позивача та висновки суду першої інстанції і вважає, що при проведенні спірного перерахунку відповідач вірно виходив з того, що положення норм чинного законодавства, якими обмежується максимальний розмір пенсії не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

Крім того, надаючи оцінку діям відповідача щодо застосування обмежень розміру пенсії позивача, колегія зазначає, що за положеннями статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року (в редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивача) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ, зокрема, Закону України «Про прокуратуру», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Зазначені вище положення Закону № 3668-VI не визнавались Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

Що стосується посилань позивача та суду першої інстанції на положення абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Аналізуючи положення пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, колегія суддів приходить до висновку, що вказані норми не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом № 3668-VI.

В даному випадку ці норми не скасовують обмеження розміру пенсії, а лише визначають, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом тощо).

Колегія суддів зазначає, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню.

У зв`язку з цим, положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 1 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

З огляду на викладене, оскільки на момент набрання чинності Законом № 3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, колегія суддів приходить до висновку, що на позивача не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI.

Текстуальний аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, статті 2 та пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI.

В свою чергу, відхиляючи доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає, що позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постанові від 10 вересня 2021 року у справі № 580/5238/20.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача щодо зменшення відсоткового розміру пенсії позивача при проведенні перерахунку пенсії, однак, помилково визнав протиправними дії відповідача в частині обмеження розміру пенсії.

Також, суд першої інстанції помилково визнав протиправним та скасував лист - відповідь відповідача від 04.01.2021 року № 23-8041/Д-02/8-1400/21, оскільки вказаний лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень про перерахунок пенсії.

В свою чергу, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що спірний перерахунок позивачу проведено на підставі рішення № 28, дата розрахунку 29.12.2020 року.

При цьому, обираючи спосіб захисту прав позивача з урахуванням наведених висновків суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що зміна відсоткового значення розміру пенсії за встановлених обмежень її максимального розміру не призводить до збільшення розміру пенсії позивача, що відповідно свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Судом апеляційної інстанції у даній справі не встановлено порушень з боку відповідача в частині кінцевого розміру пенсії, який виплачується позивачу після перерахунку.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем при перерахунку пенсії помилково визначено відсоткове значення розміру пенсії, однак, враховуючи встановлені обмеження її максимального розміру, вірно визначено кінцевий розмір пенсії, колегія суддів, з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, дії відповідача в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 86 до 60 відсотків від суми заробітку підлягають визнанню протиправними із зобов`язанням відповідача внести зміни до рішення про перерахунок пенсії позивача із визначенням відсоткового значення розміру пенсії - 86%. Водночас, за наведених обставин у справі та висновків суду, у задоволенні вимог позивача про перерахунок та виплату пенсії з розрахунку 86% від заробітку без обмеження розміру пенсії слід відмовити.

Таким чином, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії - задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 86 до 60 відсотків від суми заробітку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області внести зміни до рішення № 28 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 07.09.2020 року згідно Закону України «Про прокуратуру» та визначити загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 86% замість 60%.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 27.09.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька