Справа № 140/3165/21
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3165/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (далі - ППР) та податкової вимоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ППР від 26.03.2020 № 0-0318, № 0-0318, № 0-0318 позивачу визначені податкові зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2019 рік в розмірі 20865,00 грн., 20865,00 грн. та 5007,60 грн. відповідно.

Крім того, 29.10.2020 податковим органом сформовано податкову вимогу № 4789-13 про зобов`язання сплатити податковий борг в сумі 46737,60 грн.

Позивач не погоджується із вказаними ППР та податковою вимогою, з огляду на таке.

Так, у 2019 році позивач була власником нерухомого майна, а саме: силосна траншея загальною площею 600 кв.м. (розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), виробниче приміщення загальною площею 144 кв.м. (розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ), силосна траншея загальною площею 600 кв.м. (розташована за адресою: АДРЕСА_1 ). Вказані будівлі, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, належать до класу за кодом 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

18.04.2019, відповідно до рішення № 5 загальних зборів засновників (членів) Фермерського господарства «СТ РАНЧО» (далі - ФГ «СТ РАНЧО»), позивача введено до складу учасників даного ФГ та позивачем внесено вказані вище приміщення як додатковий вклад до складеного капіталу господарства.

Позивач вказує, що зазначені приміщення були віднесені до основних фондів ФГ «СТ РАНЧО», у якого станом на 31.12.2019 було поголів`я великої рогатої худоби в кількості 43 та об`єкти нерухомості були задіяні для сільськогосподарського товаровиробництва, та у вказаному ФГ у 2019 році було 25 найманих працівників.

Тобто, вказані вище об`єкти нерухомості використовувалися позивачем для сільськогосподарського виробництва через ФГ «СТ РАНЧО», учасником якого є позивач, тому за вказаних обставин спірні приміщення не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Враховуючи, що оскаржувані ППР сформовані незаконно, тому і податкова вимога про сплату боргу також підлягає скасуванню.

Позивач просить визнати протиправними та скасувати ППР ГУ ДПС у Волинській області від 26.03.2020 № 0-0318, № 0-0318, № 0-0318 та податкову вимогу від 29.10.2020 № 4789-13.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 53).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 57-58) представник відповідача Ярошик Т.В. позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги. При цьому, зазначає, що платник податків не заперечує щодо наявності у нього об`єктів нерухомості та стосовно здійснених нарахувань в оскаржуваних ППР. Докази виготовлення платником податків сільськогосподарської продукції та використання нерухомого майна для сільськогосподарської діяльності у матеріалах справи відсутні, тобто, є безпідставним посилання позивача на підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Позивач у відповіді на відзив (а. с. 68-71) не погодилася з доводами відзиву з мотивів, викладених у позовній заяві.

Крім того, у поясненнях від 08.09.2021 позивач вказала, що оскаржувані ППР були прийняті без урахування рішення Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 27.02.2020 № 40/2, відповідно до якого ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік, а саме на будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства становить 0 % мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. (а. с. 72-73).

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило.

Крім того, учасники справи не зверталися із клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні, оформленими відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Суд наголошує, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві клопотання про розгляд справи в судовому засіданні не підлягало судом вирішенню по суті.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 6 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 КАС України дану справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , на підставі договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18.03.2019 (а. с. 17-22), набула право власності на такі об`єкти: силосна траншея загальною площею 600 кв.м. (розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), виробниче приміщення загальною площею 144 кв.м. (розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ), силосна траншея загальною площею 600 кв.м. (розташована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідно до довідки відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Локачинської районної державної адміністрації від 24.12.2020 № 108 (а. с. 23), згідно із витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.03.2019 № 30737599, № 30736995, № 30737318 вказані об`єкти (реєстраційний номери 224, 224, 224) віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та використовуються за призначенням.

Згідно із рішенням № 5 від 18.04.2019 загальних зборів засновників (членів) ФГ «СТ РАНЧО» члена родини ОСОБА_1 введено до складу членів даного ФГ, позивачем внесено вказані вище приміщення як додатковий вклад до складеного капіталу господарства (а. с. 24). Крім того, факт передачі зазначених приміщень та їх перебування на балансі ФГ «СТ РАНЧО» станом на 22.04.2019 підтверджуються актом приймання-передачі майна № 1 від 18.04.2019 (а. с. 41), довідкою ФГ «СТ РАНЧО» від 22.04.2019 № 17 (а. с. 42).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.10.2019 вбачається, що основним видом діяльності ФГ «СТ РАНЧО» є «01.49 Розведення інших тварин» (а. с. 46-48).

Судом також встановлено, що 26.03.2020 ГУ ДПС у Волинській області прийняло податкові повідомлення-рішення за формою «Ф», якими позивачу ОСОБА_1 визначені суми податкового зобов`язання за 2019 рік за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості»: № 0-0318 на суму 20865,00 грн. (а. с. 9), № 0-0318 на суму 20865,00 грн. (а. с. 8), № 0-0318 на суму 5007,60 грн. (а. с. 10).

Крім того, 29.10.2020 ГУ ДПС у Волинській області сформувало та скерувало позивачу податкову вимогу № 4789-13 про наявність станом на 28.10.2020 податкового боргу в сумі 46737,60 грн. (а. с. 14).

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За правилами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Разом з тим, за приписами пунктів 30.1, 30.2, підпункту «г» пункту 30.9 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Податкова пільга надається шляхом: звільнення від сплати податку та збору.

Згідно із підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, згідно з яким це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2014 років» від 18.01.2001 № 2238-ІІІ (далі - Закон № 2238-ІІІ), під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI (далі - Закон № 575-VI) виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин; домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життєдіяльності, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких із цих стосунків, або перебувати і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що наведені поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 560/168/19, від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18, від 01.04.2021 у справі № 820/6752/16).

Крім того, згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 № 973-IV (далі - Закон № 973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Статтею 19 Закону № 973-IV визначено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

При вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 2340/4117/18, відповідно до яких оскільки нерухоме майно, нежитлові будівлі використовуються безпосередньо для здійснення сільськогосподарської діяльності фермерського господарства, в якому позивач є головою (керівником і засновником), вказане фермерське господарство подає податкову звітність, в тому числі податкову декларацію на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сплачує податки відповідно до вимог чинного податкового законодавства України, а тому таке майно не може вважатися об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у відповідності до положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 18.03.2019 є власником нерухомого майна (дві силосні траншеї загальною площею по 600 кв.м., виробниче приміщення загальною площею 144 кв.м., розташовані в с. Зубильне Волинської області), які відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та використовуються за призначенням, що стверджується довідкою відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Локачинської районної державної адміністрації від 24.12.2020 № 108 (а. с. 23).

При цьому, відповідно до рішення № 5 від 18.04.2019 загальних зборів засновників (членів) ФГ «СТ РАНЧО» члена родини ОСОБА_1 введено до складу членів даного ФГ, позивачем внесено вказані вище приміщення як додатковий вклад до складеного капіталу господарства (а. с. 24), а факт передачі зазначених приміщень та їх перебування на балансі ФГ «СТ РАНЧО» станом на 22.04.2019 підтверджуються актом приймання-передачі майна № 1 від 18.04.2019 (а. с. 41), довідкою ФГ «СТ РАНЧО» від 22.04.2019 № 17 (а. с. 42).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.10.2019 вбачається, що основним видом діяльності ФГ «СТ РАНЧО» є «01.49 Розведення інших тварин» (а. с. 46-48).

Згідно із пунктом 1.2 Статуту ФГ «СТ РАНЧО» (у новій редакції), затвердженого рішенням загальних зборів засновників від 18.04.2019 № 5, позивач ОСОБА_1 є засновником та членом вказаного ФГ (а. с. 25-26).

Суд бере до уваги доводи позивача про те, що зазначені приміщення були віднесені до основних фондів ФГ «СТ РАНЧО», у якого станом на 31.12.2019 було поголів`я великої рогатої худоби в кількості 43, що стверджується реєстром наявності ідентифікованих і зареєстрованих тварин в Реєстрі тварин, засвідченим начальником Локачинської районної державної лікарні ветеринарної медицини (а. с. 43), а об`єкти нерухомості були задіяні для сільськогосподарського товаровиробництва, та у вказаному ФГ у 2019 році було 25 найманих працівників, що підтверджується податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 4 квартал 2019 року (а. с. 44-45). При цьому, відповідач не подав до суду жодних доказів на спростування вказаних доводів, в т. ч. й про те, що спірні приміщення не передавалися в оренду, лізинг, позичку.

Відтак, оскільки вказані вище об`єкти нерухомості використовувалися позивачем для сільськогосподарського виробництва через ФГ «СТ РАНЧО», учасником якого є позивач, тому за вказаних обставин спірні приміщення не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Крім того, оскаржувані ППР від 26.03.2020 № 0-0318, № 0-0318, № 0-0318 були прийняті без урахування рішення Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 27.02.2020 № 40/2, яким внесені зміни до рішень сесій: Затурцівської сільської ради №21/5 від 21.06.2018, Холопичівської сільської ради №15/40 від 20.06.2018, Кисилинської сільської ради №20/3 від 25.06.2018 (вказані рішення набирають чинності з 01.01.2019), та ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік (вводиться в дію з 01.01.2019), а саме на будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271.1-1271.9) для юридичних та фізичних осіб становить 0 % мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. (а. с. 82-92).

З урахуванням наведеного, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування оскаржуваних ППР від 26.03.2020 № 0-0318, № 0-0318, № 0-0318 підлягають до задоволення.

Крім того, оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних ППР та скасував їх, тому підлягає також до задоволення похідна позовна вимога про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 29.10.2020 № 4789-13, у якій вказано про наявність податкового боргу, який становить суму зобов`язань, визначених вказаними ППР.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 934,75 грн., сплачений квитанцією від 25.03.2021 № 31536806 (а. с. 7, 52).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області форми «Ф» від 26 березня 2020 року № 0-0318, № 0-0318, № 0-0318.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Волинській області від 29 жовтня 2020 року № 4789-13.

Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код 43143484) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 934 гривні 75 копійок (дев`ятсот тридцять чотири гривні сімдесят п`ять копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх