Справа № 826/14391/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року м. Київ № 826/14391/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участі представників сторін:

від позивача - Махині М.В.,

від відповідача - Бугаєнко С.С.,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.08.2016 №001301/306.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що платник податків - фізична особа, володіючи цивільною правоздатністю та цивільною дієздатністю, у відповідності до Цивільного кодексу України та Конституції України, володіючи на праві власності земельною ділянкою та квартирами, укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна. У той же час, нараховані податковим агентом - нотаріусом - податкові зобов`язання позивача були сплачені у повному обсязі.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.03.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2017, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верхового Суду від 06.10.2020 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.03.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У мотивувальній частині вказаної постанови Верховним Судом зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача щодо неврахування контролюючим органом строків, встановлених ст. 102 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), з урахуванням того, що позивачем було зазначено, що ним було подано відповідні податкові декларації, в яких була відображена інформація щодо операцій з нерухомістю. Однак, судами попередніх інстанцій не було досліджено вказані доказами та не надано їм належної оцінки, як і не надано оцінку того, чи контролюючий орган проводив перевірку податкових декларацій поданих позивачем в межах вказаного строку. Крім того, згідно з висновками Верховного Суду, у спірних правовідносинах податковим агентом позивача є нотаріус, який 19.02.2009 у посвідчив договори купівлі-продажу спірної нерухомості (18 квартир із частинами земельних ділянок), а судами першої та апеляційної інстанції не було досліджено вказаних положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, не було досліджено, що є у даному випадку операцією з першого постачання житла з врахуванням того, що позивачем було набуто право власності на спірні об`єкти нерухомості за рішенням суду.

На підставі викладеного, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративну справу №826/14391/16 прийнято до свого провадження суддею Скочок Т.О., призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Під час підготовчого провадження судом вжито заходи, передбачені положеннями ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням чого, судом ухвалено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У призначене на 27.09.2021 судове засідання з`явились представники сторін. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням наданих представником позивача пояснень. У свою чергу, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у зв`язку з виявленими порушеннями позивачем вимог податкового законодавства та у межах наданих контролюючому органу повноважень.

Розглянувши подані представниками сторін документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заперечення, а також додаткові пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань повноти та своєчасності, сплати податків та зборів за період з 01.01.2009 по 31.12.2015, за результатами чого складено акт від 05.08.2016 №1155/13-06/ НОМЕР_1 , в якому зазначено про наступні порушення вимог податкового законодавства:

п. 4. ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992 (зі змінами та доповненнями), що полягає у не поданні декларації про доходи, одержані за 2009 рік, 2010 рік як суб`єктом підприємницької діяльності;

пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, що полягає у не поданні декларації про доходи, одержані за 2011 рік як суб`єктом підприємницької діяльності;

ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992 (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження платником податків ПДФО у сумі 3 695 058,51 грн.;

ст. 85 ст. 138, п. 176.1 ст. 176, ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження платником податків ПДФО у сумі 175 551,80 грн.;

пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 6.1 ст. 6, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9, п. 10.2 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР, що призвело до заниження платником податків ПДВ у сумі 7 410 632,50 грн.;

п. 181.1 ст. 181, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження платником податків ПДВ у сумі 215 400,00 грн.

На підставі викладеного, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 31.08.2016 №001301/306, яким ОСОБА_1 збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 9 532 540,63 грн., з яких 7 626 032,50 грн. нараховано за податковим зобов`язанням та 1 906 508,13 грн. сума за штрафними (фінансовими) санкціями.

Зі змісту акту вбачається, що підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу про те, що позивач набув права власності на самочинно збудовані ним будинки на земельній ділянці розміром 3,1211 га на підставі рішень Києво-Святошинського районного суду від 01.03.2007 у справі №2-1027/2007 про визнання за позивачем права власності на збудовані будинки та земельну ділянку. Крім того, позивач у 2009-2015 роках продав громадянину Чеської Республіки ОСОБА_2 та іншим фізичним особам об`єкти нерухомого майна (квартири у самочинно збудованих ним будинках та частини земельних ділянок під них) на загальну суму 38 130 162,47 грн. (квартири - 11 202 422,00 грн., частини земельних ділянок - 26 927 740,47 грн.) на підставі договорів купівлі продажу, а саме: договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_1 , номер у реєстрі нотаріальних дій 255; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_2 , номер у реєстрі нотаріальних дій 257; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_3 , номер у реєстрі нотаріальних дій 259; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_4 , номер у реєстрі нотаріальних дій 261; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_5 , номер у реєстрі нотаріальних дій 263; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_1 , номер у реєстрі нотаріальних дій 265; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_6 , номер у реєстрі нотаріальних дій 267; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_7 , номер у реєстрі нотаріальних дій 269; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_8 , номер у реєстрі нотаріальних дій 271; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_9 , номер у реєстрі нотаріальних дій 273; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_10 , номер у реєстрі нотаріальних дій 275; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_3 , номер у реєстрі нотаріальних дій 277; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_4 , номер у реєстрі нотаріальних дій 279; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_5 , номер у реєстрі нотаріальних дій 281; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_11 , номер у реєстрі нотаріальних дій 283; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_12 , номер у реєстрі нотаріальних дій 285; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_13 , номер у реєстрі нотаріальних дій 287; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_14 , номер у реєстрі нотаріальних дій 289; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 за адресою: АДРЕСА_1 , номер у реєстрі нотаріальних дій 255; договір купівлі-продажу квартири від 07.09.2011 за адресою: АДРЕСА_3 , номер у реєстрі нотаріальних дій 4979; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 359; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 363; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 365; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 335; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 355; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 353; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 337; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 339; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 341; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 343; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 345; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 347; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 349; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 351; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 357; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.2011 за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області. За наслідками викладеного контролюючим органом зроблено висновок про те, що систематичний продаж фізичними особами нерухомого майна, у тому числі власного, з метою одержання прибутку є підприємницькою діяльністю.

На підставі викладеного, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 31.08.2016 №001301/306 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У силу ст. 42 Конституції України, кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом).

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 50 Цивільного кодексу України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Враховуючи викладене, реалізацію конституційного права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності законодавство пов`язує із виконанням обов`язкової умови - державної реєстрації особи як фізичної особи-підприємця.

При цьому, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. У свою чергу, правовий статус фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такі висновки були зроблені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2020 у справі №916/385/19, від 30.06.2020 у справі №235/445/18, від 03.11.2020 у справі №916/617/17.

Отже, «фізична особа-підприємець» та «фізична особа» мають різний правовий статус, у тому числі, і у сфері оподаткування, а тому для цілей оподаткування необхідно надавати оцінку конкретним правовідносинам у контексті того, чи виступає особа у них як підприємець, чи як фізична особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Цей правовий принцип дотично до спірних правовідносин слід розуміти так, що право платника податків зареєструватися підприємцем не може бути обов`язком; платник податку - фізична особа не повинен сплачувати податки у розмірі, встановленому для фізичної особи-підприємця.

За визначенням ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суб`єктами господарювання, у розумінні ст. 55 Господарського кодексу України, зокрема, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Отже, фізичні особи можуть вважатись суб`єктами господарювання тільки за умови здійснення ними господарської діяльності і реєстрації їх як підприємців. І лише зареєстровані підприємці зобов`язані сплачувати податки, передбачені для підприємців, оскільки саме з моменту реєстрації особа набуває відповідний правовий статус.

При цьому, реєстрація суб`єктом господарювання є добровільним рішенням фізичної особи. Чинним законодавством України не передбачено надання фізичній особі статусу фізичної особи-підприємця в обхід встановленої процедури, у тому числі й примусово, за рішенням будь-якого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від28.05.2021 у справі №120/1565/19-а та від 28.05.2021 у справі №1.380.2019.006091.

У той же час, згідно з п. п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (тут і надалі у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов`язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платником податку є: будь-яка особа, яка: а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; б) підлягає обов`язковій реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті (п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Особа підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку у разі: коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов`язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість) (пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідно до пп. 5.1.20 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про податок на додану вартість», звільняються від оподаткування операції з: поставки житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першої поставки. Для цілей цього підпункту під першою поставкою житла (об`єкта житлового фонду) розуміється: а) перше передання готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або поставка послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника; б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об`єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об`єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв`язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або поставка послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) з такої реконструкції чи капітального ремонту за рахунок замовника.

Норми цього підпункту поширюються також на першу поставку дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об`єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд), індивідуальних гаражів чи індивідуальних місць на гаражних стоянках.

Аналогічні за змістом положення також викладено у пп. 197.1.14 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом.

У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлового фонду) означає: а) першу передачу готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника; б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об`єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об`єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв`язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) на таку реконструкцію чи капітальний ремонт за рахунок замовника.

Норми цього підпункту поширюються також на перший продаж дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об`єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд).

Операції з першого постачання доступного житла та житла, що будується із залученням державних коштів, звільняються від оподаткування.

Зміст наведених норм пп. 5.1.20 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про податок на додану вартість» та пп. 197.1.14 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України дає підстави для висновку про те, що операцією з першого постачання житла буде вважатися операція з передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) до першого власника такого житла, незалежно від джерел фінансування будівництва: чи за рахунок власних коштів забудовника, чи за рахунок учасників фонду фінансування будівництва, чи за кошти держателів облігацій. Така операція з першого постачання житла підлягає оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах.

У свою чергу, операції з подальшого постачання житла (об`єктів житлового фонду) звільняються від оподаткування.

Отже, у випадку, коли після завершення будівництва правовстановлюючі документи на новозбудоване житло оформлюються на підприємство-замовника, а пізніше згідно з договорами купівлі-продажу квартир з фізичними особами, переоформлюються на таких фізичних осіб, операцією з першого постачання житла буде вважатись операція оформлення правовстановлюючих документів на замовника. Подальше переоформлення права власності на фізичних осіб, у розумінні наведених податкових норм, не буде вважатись операцією з першого постачання житла, а тому спірні операції звільняються від оподаткування податком на додану вартість, відповідно до пп. 5.1.20 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про податок на додану вартість» та пп. 197.1.14 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №826/1513/17, від 10.12.2019 у справі №817/223/15, від 06.11.2020 у справі №826/6329/16.

Слід також зазначити, що у силу п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Так, зі змісту акту перевірки вбачається, що спірні правовідносини, тобто укладення договорів купівлі-продажу квартир, мали місце у 2009-2011 роках. Відтак, у межах спірних правовідносин спірна перевірка мала бути проведена не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Натомість, спірна перевірка мала місце лише у серпні 2016 року, тобто з пропуском граничного строку, встановленого п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, для проведення контролюючим органам перевірки.

Як наслідок, враховуючи встановлені судом обставини даної справи, суд вказує про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 31.08.2016 №001301/306 та скасування останнього.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 08.09.2016 № N18RP43807, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 6 890,00 грн., який підлягає присудженню на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5, 72-77, 139, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 31.08.2016 №001301/306.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_15 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 6 890,00 грн. (шести тисяч восьмисот дев`яноста грн. 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок