Справа № 300/4198/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2021 р. справа № 300/4198/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача №0900-0209-8/18516 від 28.05.2021;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 18.05.2021;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період його роботи з 15.10.1991 по 25.11.1991 на посаді електрика у відділі головного механіка БВКО «Полімердеталь»; період роботи з 26.11.1991 по 26.06.1992 на посаді електрика енергомеханічного відділу в ВТП «Ніка»; період роботи з 04.01.2001 по 01.11.2003 на посаді інженера-наладчика вахтово-експедиційного методу в ТОВ «Спеценерго»; періоди роботи з 20.04.2007 по 30.07.2007, з 22.07.2009 по 20.10.2009, з 17.03.2011 по 24.02.2012, з 27.02.2012 по 08.08.2012 на території Російської Федерації на посаді інженера по наладці та випробуванням в електротехнічній лабораторії в ТОВ «Татспеценерго».

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 18.05.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак 28.05.2021 відповідач прийняв рішення № 0900-0209-8/18516 про відмову в призначенні пенсії позивачу, оскільки в нього відсутній страховий стаж, який дає право на пенсію за віком (28 років). Позивач вважає зазначену відмову в призначенні пенсії за віком протиправною, оскільки ним подано пенсійному органу трудові книжки, які підтверджують необхідний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за віком. Однак, відповідач безпідставно не взяв до уваги відомості про періоди його роботи, які містяться в трудових книжках, лише з тієї підстави, що ОСОБА_1 не надав, окрім трудових книжок, будь-яких інших підтверджуючих документів , що підтверджують сплату страхових внесків за період його роботи з 26.11.1991 по 26.06.1992 на посаді електрика енергомеханічного відділу в ВТП «Ніка»; період роботи з 04.01.2001 по 01.11.2003 на посаді інженера-наладчика вахтово-експедиційного методу в ТОВ «Спеценерго»; періоди роботи з 20.04.2007 по 30.07.2007, з 22.07.2009 по 20.10.2009, з 17.03.2011 по 24.02.2012, з 27.02.2012 по 08.08.2012 на території Російської Федерації на посаді інженера по наладці та випробуванням в електротехнічній лабораторії в ТОВ «Татспеценерго». Позивач звернув увагу на те, що за умови здійснених належних записів в трудовій книжці про вищевказані періоди роботи, відповідач не мав права вимагати будь-які інші документи для підтвердження трудового стажу, оскільки основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка, а тому він не може нести відповідальність за правильність оформлення документів на підприємствах, на яких позивач працював, а неналежне заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання пенсії.

Ухвалою від 17.08.2021 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 53-54). Пунктом 4 даної ухвали суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надати належним чином оформлені письмові докази обставин, що слугували підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву від 09.09.2021 №0900-0803-7/32758, який надійшов на адресу суду 13.09.2021 (а.с. 59-65). Відповідач проти позовних вимог заперечив в повному обсязі вказуючи на їх безпідставність. В обґрунтування своє позиції представник відповідача зазначив, що відповідно до Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV у позивача недостатньо страхового стажу, замість необхідних 28 років наявно лише 25 років 3 місяці 23 дні. До страхового стажу позивача не враховано такі періоди, а саме: з 15.10.1991 по 25.11.1991 робота на БВКО «Полімердеталь», оскільки запис про роботу внесений на основі договору, з 26.11.1991 по 26.06.1992 в ВТП «Ніка»- запис про звільнення завірений відтиском печатки який не читабельний, з 04.01.2001 по 01.11.2003 в ТзОВ «Спеценерго» - в даті про прийняття на роботу є виправлення, що порушує п. 2.3 Порядку 637. Щодо періодів роботи на території Російської федерації в ТзОВ «Татспеценерго», а саме з 20.04.2007 по 30.07.2007, з 22.07.2009 по 20.10.2009, з 17.03.2011 по 24.02.2012, з 27.02.2012 по 08.08.2012 то позивачем не надано жодних документів на підтвердження сплати страхових внесків в Песійний фонд Російської Федерації.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази подані до позовної заяви, встановив таке.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 28.05.2021 прийняло рішення №0900-0209-8/18516 в якому повідомило позивача про відмову у призначення пенсії за віком (а.с. 17). Рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що страховий стаж роботи позивача становить 25 років 3 місяці 23 дні, при необхідному 28 років.

Вважаючи протиправним рішення відповідача від 28.05.2021 № 0900-0209-8/18516 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі також, Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.

Так, згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

З огляду на зміст вказаних вище положень Закону №1058-IV, позивач має право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Таким чином для призначення позивачу пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 28 років.

ОСОБА_1 на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком від 18.05.2021 досяг віку 60 років.

Щодо наявності в позивача страхового стажу не менше 28 років, то суд вказує на таке.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (в чинній редакції) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (надалі, Порядок 637). Згідно з пунктом 1 Порядку 637 підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку 637 підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з відомостями трудових книжок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , копії яких наявні в матеріалах справи, суд встановив, що позивач працював: з 15.10.1991 по 25.11.1991 на посаді електрика у відділі головного механіка БВКО «Полімердеталь» (а.с. 24-25); в період роботи з 26.11.1991 по 26.06.1992 на посаді електрика енергомеханічного відділу в ВТП «Ніка» (а.с. 25); в період роботи з 04.01.2001 по 01.11.2003 на посаді інженера-наладчика вахтово-експедиційного методу в ТОВ «Спеценерго» (а.с.28,84); в період з 20.04.2007 по 30.07.2007 на посаді інженера в електротехнічній лабораторії по налагодженням та випробовуванням (а.с. 33, 85 зворотна сторона), з 22.07.2009 по 20.10.2009 на посаді інженера по налагодженню та випробовуванню І категорії електротехнічної лабораторії (а.с. 34, 86), з 17.03.2011 по 24.02.2012 на посаді інженера по налагодженню та випробовуванню електротехнічної лабораторії (а.с. 35), з 27.02.2012 по 08.08.2012 на території Російської Федерації на посаді інженера по наладці та випробуванням в електротехнічній лабораторії по терміновому трудовому договору в ТОВ «Татспеценерго». (а.с. 36-37, 87 та зворотна сторона).

Відповідно до вказаного рішення Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області від 28.05.2021 №0900-0209-8/18516 до страхового стажу позивача не врахований періоди роботи: з 15.10.1991 по 25.11.1991 в БВКО «Полімердеталь» оскільки прийом на роботу внесений на підставі договору, з 26.11.1991 по 26.06.1992 в ВТП «Ніка» не читабельний відтиск печатки про звільнення з роботи, з 04.01.2001 по 01.11.2003 в ТзОВ «Спеценерго» в даті про прийняття на роботу є виправлення чим порушено пункт 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.

На час розгляду цієї справи судом, чинною є Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. №301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.

З наявних у матеріалах справи копій трудової книжки позивача судом встановлено, що усі записи оспорюваного періоду роботи виконано належним чином, відповідно до вимог Інструкції, жодних виправлень, пошкоджень не містять крім періоду з 04.01.2001 по 01.11.2003 є виправлення в даті прийняття на роботу. Вказаний запис містить підпис відповідальної особи роботодавця але відсутній відтиск печатки підприємства.

Так, згідно п. 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Вказаний період позивач підтверджує наказом №1/к від 04.01.2001( а.с. 40) та трудовим договором №12 від 01.04.2001.

Щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_1 не надав підтвердження сплати організаціями страхових внесків то суд зазначає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Також суд звертає увагу на те, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідній роботі, а не правильність записів у трудовій книжці.

Так, Верховний Суд в постанові від 19.12.2019 за результатом розгляду справи №307/541/17 зазначив, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивача страхового стажу у зазначені періоди.

Тобто недоліки записів у трудовій книжці та не підтвердження сплати організаціями страхових внесків не можуть бути підставою для неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповідного стажу позивача. Так як ОСОБА_1 18.02.2021 звертався і запитом до архівного відділу адміністрації міста Когалима, на який 24.02.2021 (а.с. 43-44) отримав відповідь про те, що документи ТзОВ «Спеценерго» на їхню адресу не поступали, таку ж відповідь електронним листом від 13.05.2021 отримано з Муніципального архіву м. Казані (а.с.49). Також неможливість отримання інформації щодо страхового стажу позивача підтверджується відповідями Пенсійного фонду Російської Федерації №АВ-30-25/4419 від 22.04.2021 на запит відповідача, в якому вказано про неможливість надання запитуваної інформації у зв`язку із перереєстрацією установи (а.с. 46) та від 24.05.2021 № 120-10-5054 про те, що організація на стадії ліквідації та на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 48).

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Пенсійного Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Порядку №637 лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком №637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.05.2018 у справі №559/484/17 та від 07.11.2019 у справі №686/19477/16.

Таким чином відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо. У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача страхового стажу за оскаржуваний період роботи. Проте відповідач, окрім запиту від 22.04.2021 №АВ-30-25/4419 не вчинив жодних дій. Доказів протилежного суду не подав.

Отже, суд вважає, що в спірній ситуації, за наявності в трудовій книжці чітких та однозначних записів про період роботи з 26.11.1991 по 26.06.1992 на посаді електрика енергомеханічного відділу в ВТП «Ніка»; період роботи з 04.01.2001 по 01.11.2003 на посаді інженера-наладчика вахтово-експедиційного методу в ТОВ «Спеценерго»; період роботи з 20.04.2007 по 30.07.2007, з 22.07.2009 по 20.10.2009, з 17.03.2011 по 24.02.2012, з 27.02.2012 по 08.08.2012 на території Російської Федерації на посаді інженера по наладці та випробуванням в електротехнічній лабораторії в ТОВ «Татспеценерго», скріплених підписом та печаткою відповідальної посадової особи роботодавця, за вказаного вище формального порушення роботодавцем вимог щодо заповнення трудової книжки позивача, позбавлення позивача права на зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу буде неспівмірним з тим порушенням вимог Інструкції, вчиненим роботодавцем, та перекладатиме саме на позивача надмірний тягар за такі дії, оскільки їх наслідком є невизнання пенсійним органом права ОСОБА_1 на пенсію за віком.

Абзацом 1 статті 1 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами пункту 1 абзацу 2 статті 14 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами, - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 11 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В свою чергу, відповідно до пункту а) абзацу 1 статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною 1 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Норма пункту а) частини 3 цієї ж статті Закону №1788-XII говорить про те, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Статтею 66 Закону №1788-XII передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-IV (далі - Закон №2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з статтею 26 Закону № 2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємствами-страхувальниками свого обов`язку щодо належної та своєчасної сплати страхових внесків. Отже, відсутність відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду України в оспорюваних позивачем періодах не може бути підставою для не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 цих періодів роботи.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а.

З огляду на встановлені судом обставини щодо подання позивачем Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області разом із заявою від 18.05.2021 вичерпного переліку необхідних документів, при наявності всіх встановлених частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV умов для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, суд дійшов висновку про те, що позивач не може бути позбавлений гарантованого Державою пенсійного забезпечення, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на вищенаведене позовні вимоги є підставними, достатньо обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження понесення судових витрат у справі позивачем подано квитанцію №0.0..1 від 06.08.2021 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн. (а.с. 1).

З огляду на задоволення позову, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 263, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №0900-0209-8/18516 від 28.05.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період його роботи з 15.10.1991 по 25.11.1991 на посаді електрика у відділі головного механіка БВКО «Полімердеталь»; період роботи з 26.11.1991 по 26.06.1992 на посаді електрика енергомеханічного відділу в ВТП «Ніка»; період роботи з 04.01.2001 по 01.11.2003 на посаді інженера-наладчика вахтово-експедиційного методу в ТОВ «Спеценерго»; періоди роботи з 20.04.2007 по 30.07.2007, з 22.07.2009 по 20.10.2009, з 17.03.2011 по 24.02.2012, з 27.02.2012 по 08.08.2012 на території Російської Федерації на посаді інженера по наладці та випробуванням в електротехнічній лабораторії в ТОВ «Татспеценерго».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 18.05.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.