Справа № 340/3476/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/3476/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Кіровоградський обласний наркологічний диспансер Кіровоградської обласної ради (позивач) до Головного управління Держпродспоживслужби у Кіровоградській області (відповідач) про визнання рішень протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправними та скасувати:

- рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін №6 від 14.06.2021;

- припис про виконання законних вимог щодо усунення порушень формування встановлення та застосування державних (регульованих) цін №4 від 15.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що спірне рішення винесено протиправно, оскільки позивач діяв правомірно при встановлені тарифів на платні послуги, виходячи з їх економічної обґрунтованості.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зауважив, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що позивачем безпідставно та неправомірно віднесено тарифи на медичні платні послуги до вільних цін. З наведених підстав просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (т.1,а.с.173-181).

Представник позивача подав суду відповідь на відзив та просив задовольнити позов (т.1,а.с. 194-204).

Представник відповідача подав заперечення на вказану відповідь (т.2,а.с. 4-9).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив та письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.

Протокольною ухвалою від 14.09.2021 року закрито підготовче провадження в справі та подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі матеріали суд дійшов наступних висновків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в період з 28.05.2021 року по 10.06.2021 року посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби у Кіровоградській області проводилася планова перевірка КНП Кіровоградський обласний наркологічний диспансер Кіровоградської обласної ради з питань дотримання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За результатами перевірки було складено акт №6 від 10.06.2021 року, який був отриманий Позивачем у той же день 10.06.2021 року (Т.1 а.с.117-134)

14.06.2021 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Кіровоградській області прийнято рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення № 6 від 14.06.2021 року (Т.1 а.с.137).

Згідно вказаного Рішення до Позивача було застосовано штраф у сумі 1 248 581,58 грн. та вилучено необґрунтовано одержану виручку у розмірі 1248581,58 грн. на підставі п.6 ч.1 ст.18, п.1 ч.1 ст.20 ЗУ «Про ціни і ціноутворення», част.9 ст.7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду(контролю) у сфері господарської діяльності» (т.1,а.с. 138).

Крім того, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Кіровоградській області винесено припис про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін №4 від 15.06.2021р. (Т.1 а.с.139-140), яким вимагається в місячний термін усунути виявлені порушення вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877).

Згідно ч.1 ст.1 Закону №877 державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Стаття 2 Закону №877 регламентує, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Стаття 5 визначає, що планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

У період з 28.05.2021року по 10.06.2021 року посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області проводилася планова перевірка КНП Кіровоградський обласний наркологічний диспансер з питань дотримання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За результатами проведення перевірки встановлено наступні порушення:

- з 01.10.2020 року застосовувались тарифи, встановлені відповідно до наказу в.о. обов`язки генерального директора КНП Кіровоградський обласний наркологічний диспансер Кіровоградської обласної ради від 30.09.2020 року №92-ос «Про встановлення тарифів на платні послуги, які надаються поза договорами про медичне обслуговування населення», що порушує норми встановлені ст.5 Закону України «Про ціни і ціноутворення», п.12 додатку до постанови КМУ №1548 від 25.12.1996 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», розпорядження голови Кіровоградської ОДА від 23.03.2010 року №210 р «Про затвердження тарифів на проведення обов`язкового профілактичного наркологічного огляду».

Вказане призвело до необґрунтованого завищення вартості медичних послуг, внаслідок чого позивачем необґрунтовано одержано виручку у сумі 1 291 524,72грн. (т.1.а.с 133).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам окремо по встановлених порушеннях суд зазначає наступне.

Фактично, доводи сторін стосуються різної оцінки встановлених під час перевірки обставин щодо встановлення та застосування тарифів на проведення обов`язкових профнаркооглядів громадян.

Згідно із ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

У рішенні Конституційного суду України від 22 травня 2002 року №10-рп/2002 у справі 1- 13/2002, суд дійшов до такого висновку: "Частина перша статті 49 Конституції України закріплює право кожного на медичне страхування, тобто не обов`язкове, а добровільне медичне страхування громадян. Стосовно державного медичного страхування, то його запровадження не суперечитиме конституційному припису "у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно" лише у тому разі, коли платниками обов`язкових страхових платежів (внесків) будуть організації, установи, підприємства, інші господарюючі суб`єкти, які займаються підприємницькою діяльністю, державні фонди тощо. Стягнення таких платежів (внесків) з громадян у системі державного медичного страхування не відповідатиме конституційному положенню. що тлумачиться, оскільки буде однією з форм оплати за надання їм допомоги у державних і комунальних закладах охорони здоров`я.

Конституційний Суд України у рішенні від 25 листопада 1998 року N 15-рп/98 ( у015р710-98) звернув увагу на те, що частина перша статті 49 Конституції України не забороняє можливості надання громадянам медичних послуг, які виходять за межі медичної допомоги (за термінологією Всесвітньої організації охорони здоров`я - «медичних послуг другорядного значення», «парамедичних послуг»), у зазначених закладах за окрему плату. Перелік таких платних послуг не може вторгатися у межі безоплатної медичної допомоги і відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України має встановлюватись законом.

Стаття 49 Конституції України поряд з закріпленням гарантії на надання безоплатної медичної допомоги у державних і комунальних закладах охорони здоров`я містить й інші норми, зокрема про право кожного на охорону здоров`я, медичне страхування, обов`язок держави створювати умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування, сприяти розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності тощо. Розглядаючи у світлі таких положень, питання щодо можливості солідарної участі населення у додатковому фінансуванні галузі охорони здоров`я, порушене суб`єктом права на конституційне подання, Конституційний Суд України зазначає, що безоплатність медичної допомоги у державних і комунальних закладах охорони здоров`я не виключає такої можливості через фінансування цієї галузі за рахунок розвитку позабюджетних механізмів залучення додаткових коштів, у тому числі і шляхом створення лікарняних кас (спілок, фондів), діяльність яких має бути врегульована законом.

Джерелами таких додаткових надходжень на фінансування галузі охорони здоров`я в цілому можуть бути і встановлені законом офіційні прямі платежі населення за медичні послуги другорядного значення, і відомчі асигнування на утримання медичних закладів, і надходження від проведення благодійних акцій і заходів, і кошти міжнародних програм гуманітарної допомоги, і пожертвування громадських, релігійних благодійних організацій та меценатів, і страхові внески роботодавців у системі обов`язкового державного медичного страхування, і фінансування компаній-організаторів добровільного медичного страхування, і ресурси нагромаджувальних програм територіальних громад, і державні медичні позики тощо.

Положення частини третьої статті 49 Конституції України "у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно" треба розуміти так, що у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається всім громадянам незалежно від її обсягу та без попереднього, поточного або наступного їх розрахунку за надання такої допомоги.

Поняття медичної допомоги, умови запровадження медичного страхування, у тому числі державного, формування і використання добровільних медичних фондів, а також порядок надання медичних послуг, які виходять за межі медичної допомоги, на платній основі у державних і комунальних закладах охорони здоров`я та перелік таких послуг мають бути визначені законом.

Згідно п. 1, ст. 10 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» для всієї території України встановлюються єдині тарифи оплати надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів, розміри реімбурсації лікарських засобів, які надаються пацієнтам за програмою медичних гарантій.

Оплата згідно з тарифом гарантована всім надавачам медичних послуг відповідно до укладених з ними договорів про медичне обслуговування населення.

До тарифів можуть застосовуватися коригувальні коефіцієнти, розміри та підстави застосування яких є єдиними для всієї території України.

Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» тарифи можуть встановлюватися, зокрема, як:

1) глобальні ставки, що передбачають сплату надавачам медичних послуг фіксованої суми за визначену кількість послуг чи визначений період;

2) капітаційні ставки, які встановлюються у вигляді фіксованої суми за кожного пацієнта;

3) ставки на пролікований випадок;

4) ставки на медичну послугу;

5) ставки за результатами виконання договорів про медичне обслуговування населення надавачем медичних послуг. Зазначені ставки можуть використовуватися як разом, так і окремо одна від одної.

Згідно п. 3 ст. 10 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» методика розрахунку тарифів і коригувальні коефіцієнти затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової і бюджетної політики.

При розрахунку тарифів та коригувальних коефіцієнтів базою для визначення компонента оплати праці медичних працівників є величина, що є не меншою за 250 відсотків середньої заробітної плати в Україні за липень року, що передує року, в якому будуть застосовуватися такі тарифи та коригувальні коефіцієнти.

Тариф на медичні послуги, пов`язані з наданням первинної медичної допомоги, складається з двох частин: ставки на оплату медичної послуги та ставки на оплату діагностичних послуг, у тому числі лабораторних досліджень.

Згідно п. 4 ст. 10 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичною обслуговування населення» тарифи розробляються і затверджуються в порядку, передбаченому для програми медичних гарантій, та є її невід`ємною частиною.

Згідно п. 5 ст. 10 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» оплата надання медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій, надавачами яких є державні та комунальні заклади охорони здоров`я, здійснюється на умовах попередньої оплати у випадках, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3.3 розділу 3 Методичних рекомендацій з питань перетворення закладів охорони здоров`я з бюджетних установ у комунальні некомерційні підприємства схваленими робочою групою з питань реформи фінансування сфери охорони здоров`я України від 14 лютого 2018 року додатковими джерелами фінансування закладу охорони здоров`я можуть бути не заборонені діючим законодавством будь-які надходження від фізичних та юридичних осіб.

До таких надходжень можна віднести: оплата від страхових компаній за надані медичні послуги, оплата від роботодавців за медичні послуги, надані працівникам, грошові надходження від благодійних організацій, грошові надходження від надання платних послуг відповідно до чинного законодавства України тощо.

Також реорганізовані заклади охорони здоров`я можуть отримувати оплату від пацієнтів за надані сервісні послуги пацієнтам (палати покращеного сервісу та інше) та іншим закладам охорони здоров`я і лікарям, що діють як фізичні особи-підприємці, (ведення бухгалтерського обліку, закупка ліків та витратних матеріалів, проведення тренінгів тощо).

Відповідно до розпорядження голови Кіровоградської ОДА від 23.03.2010 р. за №210- р «Про затвердження тарифів на проведення обов`язкового профілактичного наркологічного огляду», затверджно тарифи на проведення обов`язкового профілактичного наркологічного огляду, що здійснюють лікувально-профілактичні державні і комунальні заклади охорони здоров`я Кіровоградьської області (т.1,а.с.210).

Згідно вказаного розпорядження вартість профілактичного наркологічного огляду становить 25,86 грн. /з врахуванням ПДВ/ (т.1,а.с.211).

Відповідно до наказу в.о. генерального директора КНП Кіровоградського обласного наркологічного диспансеру №92-ос від 30.09.2020 року «Про встановлення тарифів на платні послуги, які надаються поза договорами на медичне обслуговування населення», з 01.10.2020 року встановолено оновлені тарифи на платні послуги, які затверджені та можуть надаватись КНП поза договорами про медичне обслуговування за зверненнями громадян (т.1,а.с.113-114).

Судом встановлено, що згідно наказу №92-ос від 30.09.2020 вартість профілактичного наркологічного огляду становить 62,40 грн. /з врахуванням ПДВ/ (т.1,а.с.114).

В судовому засіданні встановлено, що введенню оновлених тарифів передував їх розрахунок ТОВ «Медицина ВМ» відповідно до договору від 31.08.2020 року за №1474/м, в зв`язку зі зміною відсотка премій персоналу, рівня рентабельності, заробітної плати персоналу. (т.1,а.с.48-83).

Згідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», заклади охорони здоров`я можуть використовувати для підвищення рівня якості медичного обслуговування населення кошти, отримані від юридичних та фізичних осіб, якщо інше не встановлено законом. Заклади охорони здоров`я встановлюють плату за послуги з медичного обслуговування, що надаються поза договорами про медичне обслуговування населення, укладеними з головними розпорядниками бюджетних коштів, у порядку, встановленому законом.

Згідно статуту комунального некомерційного підприємства «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер Кіровоградської обласної ради» затвердженого розпорядженням голови Кіровоградської обласної ради №152-гр від 05.06.2019 року (зі змінами):

-підприємство здійснює некомерційну господарську діяльність, самостійно організовує надання медичних послуг за цінами /тарифами/, що визначаються в порядку встановленому законом.

Відповідно до медичної реформи держава більше не виділятиме грошей згідно з кошторисом на утримання того чи іншого закладу охорони здоров`я, державного чи комунального. Натомість медичні заклади мають перетворитися на автономні суб`єкти господарської діяльності, що отримуватимуть оплату за результатами своєї діяльності, тобто за фактично надану ними пацієнтам медичну допомогу. Оплату послуг за єдиним тарифом у таких медзакладах здійснює Національна служба здоров`я України.

Згідно абзацу другого пункту 1 Постанови КМУ від 25 грудня 1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», повноваження зазначені у додатку, не поширюються на тарифи, що встановлюються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також на тарифи, що встановлюються для комунальних підприємств, які уклали договір про медичне обслуговування населення з Національною службою здоров`я.

Згідно ч. 2 п. а ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, послуги з постачання гарячої води, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Платні послуги надаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.1996 №1138 «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються в державних і комунальних закладах охорони здоров`я та вищих медичних навчальних закладах».

Розпорядження КМУ від 30.11.2016 №1013-р схвалена концепція реформи фінансування системи охорони здоров`я України. Закріплює модель національного солідарного медичного страхування з 100% покриттям громадян.

Згідно якої основним джерелом фінансування оновленої системи охорони здоров`я залишаються кошти Державного бюджету України, отримані із загальнодержавних податків. Виплати для лікування окремої людини не прив`язані до розміру її індивідуальних внесків.

Витрати постачальників медичної допомоги на надання медичних послуг та лікарських засобів, які не входять до державного гарантованого пакета медичної допомоги, відшкодовуватимуться пацієнтами в повному обсязі шляхом прямої оплати або через механізм добровільного медичного страхування.

До таких послуг, зокрема, належатимуть послуги вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої (операції)) медичної допомоги, що надаються за прямим зверненням пацієнтів без направлення лікаря, окремі види діагностичних та лікувальних послуг, забезпечення лікарськими засобами понад перелік та обсяг, передбачені в державному гарантованому пакеті медичної допомоги.

Ціни на послуги, що виходять за межі державного гарантованого пакета медичної допомоги та не покриваються бюджетним фінансуванням, встановлюватимуться постачальниками медичних послуг відповідно до положень Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Згідно п. 11 ст. 10 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», у закладах охорони здоров`я державної та комунальної форм власності, які є надавачами медичних послуг за програмою медичних гарантій, обсяг платних медичних послуг, які не входять до програми медичних гарантій, може складати не більше 20 відсотків від обсягу всіх наданих послуг.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо невідкладних заходів у сфері охорони здоров`я» п. 11 ст. 10 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» був виключений та набрав чинності 16.01.2020, а рішення виконкому було прийнято 08.10.2019.

Згідно п. 13 Закону України «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються в державних і комунальних закладах охорони здоров`я та вищих медичних навчальних закладах» лабораторні, діагностичні та консультативні послуги за зверненням громадян, що надаються без направлення лікаря, зокрема із застосуванням телемедицини.

Закон України «Про ціни і ціноутворення» (далі - Закон №5007) визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Згідно ч.1 ст.2 Закону №5007 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення. Дія цього Закону не поширюється на встановлення тарифів на медичні послуги та лікарські засоби в межах програми медичних гарантій згідно із Законом України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення".

Згідно пунктів 1,6 ч.1 ст.18 ЗУ «Про ціни і ціноутворення» уповноважені органи мають право: проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки: достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін; наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб; приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Згідно частин 1,2 ст.20 цього Закону до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за: 1) порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки; 2) стягнення плати за товари, які згідно із законодавством надаються безоплатно, - штраф у розмірі 100 відсотків вартості проданих (реалізованих) товарів; 3) надання уповноваженим органам недостовірних відомостей - штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 4) невиконання приписів уповноважених органів або створення перешкод для виконання покладених на них функцій - штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суми адміністративно-господарських санкцій зараховуються до державного бюджету. Сума необґрунтованої виручки, одержаної суб`єктами господарювання, які на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача, повертається споживачам.

Згідно ч.1 ст.13 Закону №5007 державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом:

1) установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання:

фіксованих цін;

граничних цін;

граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди);

граничних нормативів рентабельності;

розміру постачальницької винагороди;

розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів);

2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади, державні колегіальні органи та органи місцевого самоврядування під час встановлення державних регульованих цін на товари до складу таких цін обов`язково включають розмір їх інвестиційної складової частини.

Згідно з підпунктом 1 частини першої статті 13 Закону України "Про ціни і ціноутворення" державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом: установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів).

Щоб мати можливість отримувати прибуток, який буде направлений на покращення власної матеріально-технічної бази та якості надання послуг населенню, підприємство, як суб`єкт господарювання, має право на встановлення рівня прибутковості під час формування ціни послуг.

Отримання прибутку підприємством з неприбутковим статусом закріплено у абзаці 2 підпункту 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України.

За загальними нормами статті 52 Господарського кодексу України некомерційне господарювання - це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

Як суб`єкт господарювання, в розумінні частини другої статті 55 Господарського кодексу України, підприємство, здійснюючи господарську діяльність, має право на надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частиною другою статті 62 Господарського кодексу України встановлено, що підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм та положень Статуту, позивач є неприбутковою організацією у розумінні підпункту 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та має право отримувати доходи від провадження господарської діяльності та спрямовувати на власне утримання.

Комунальне підприємство, що провадить некомерційну господарську діяльність, може бути включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій у разі відповідності вимогам пункту 133.4 Податкового кодексу України, а саме: воно утворене та зареєстроване в порядку, визначеному Законом України "Про основи законодавства України про охорону здоров`я"; його установчі документи містять заборону на розподіл отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників - у розумінні Цивільного кодексу України), членів такого підприємства, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування ЄСВ), членів органів управління та інших пов`язаних із ними осіб. При цьому, не вважається таким розподілом фінансування видатків, визначених абзацом 1 підпункту 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, тобто для утримання такого підприємства, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених його установчими документами; його установчі документи передбачають передавання активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування вартості таких активів до доходу бюджету в разі припинення юридичної особи (у наслідок її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення).

Порядок ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року №440 (далі - Порядок №440).

Включення до Реєстру здійснюється контролюючим органом із присвоєнням ознак неприбутковості за окремими групами підприємств, установ та організацій відповідно до підпункту 133.4.6 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України за структурою, наведеною в пункті 4 Порядку №440.

Пунктом 1.6 Статуту КНП КОНД передбачено, що підприємство здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку (т.1,а.с.35).

Пунктом 5.11 Статуту визначено, що власні надходження підприємства використовуються відповідно до чинного законодавства України.

Судом встановлено, що з метою не допущення можливого порушення законодавства, позивач звертався за відповідними роз`ясненнями до засновника Кіровоградської обласної ради (т.1,а.с.15).

Листом від 15.02.2019 року за вих. №33-223/1 Кіровоградська обласна рада повідомила позивача, що КНП КОНД є самостійним суб`єктом господарювання, самостійно формує ціни на платні послуги та наказом керівника підприємства затверджує вартість таких послуг (т.1,а.с.16).

Відповідно до відповіді на аналогічне звернення від 15.04.2019 року №61-02/602 Кіровоградського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, повідомлено, що КНП КОНД має право провести відповідні економічно обгрунтовані розрахунки вартості медичних послуг та надати їх на затвердження Кіровоградській ОДА (т.1,а.с.18).

Відповідно до відповіді на звернення позивача, Кіровоградська ОДА листом від 22.05.2019 року за №01-33/56/0.2 повідомила, що питання надання платних послуг державними та комунальними закладами охорони здоров`я залишається не врегульованим (т.1,а.с.22).

19.08.2019 року Департаментом охорони здоров`я Кіровоградської ОДА направлено лист МОЗ України від 25.07.2019 року №01.10-05/36425/2-19 про надання роз`яснень щодо встановлення тарифів на платні послуги, що надаються закладами охорони здоров`я для врахування в роботі (т.1,а.с.24).

Зі змісту листа МОЗ України від 25.07.2019 року за №01.10 05/36425/2-19 встановлено, що постановою КМУ від 27.02.2019 року за №134 було внесено зміни до постанови КМУ від 25.12.1996 року №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», якими встановлено, що повноваження обласних державних адміністрацій, не поширюються на тарифи, що встановлюються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, відповідно до ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також на тарифи, що встановлюються для комунальних підприємств, які уклали договір про медичне обслуговування з Національною службою здоров`я (т.1,а.с.25-26).

Судом встановлено, що КНП КОНД укладено договір №1594-Е420-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, що стало підставою для внесення змін до Статуту підприємства та, відповідно, отримання повноважень від засновника Кіровоградської обласної ради на встановлення тарифів на платні послуги, в тому числі і на проведення наркологічних оглядів.

В ході здійснення перевірки відповідач не взяв до уваги вказані вище обставини, а тому дійшов помилкового висновку про отримання позивачем необґрунтованої виручки за надання таких послуг.

Отже, в судовому засіданні доведено, що встановлення економічно обгрунтованих тарифів на платні послуги, в тому числі на проведення профілактичного наркоогляду було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням повноважень, визначених Статутом та економічної обгрунтованості тарифів.

Посилання відповідача на поширення дії розпорядження Кіровоградської обласної державної адміністрації для суб`єктів господарської діяльності всіх форм власності суд не приймає, оскільки Закони України є актами вищої, ніж Розпорядження органів виконавчої влади на місцях, юридичної сили, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону №5007.

З огляду на вище викладене, вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування припису про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 14.06.2021 №6 та рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни та ціноутворення від 15.06.2021 №4 слід задовольнити.

Інші доводи відповідача не спростовують протиправність прийнятих ним рішень.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду щодо задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого позивачем за подання цього позову.

Керуючись ст.ст.9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області №6 від 14 червня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати припис про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області №4 від 15 червня 2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби Кіровоградській області на користь Комунального некомерційного підприємства Кіровоградський обласний наркологічний диспансер Кіровоградської обласнохї ради витрати зі сплати судового збору у сумі 24970,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько