Справа № 400/2884/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2884/21
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, 3-ті особи: Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної Державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в частині припинення з 01.11.2020 р. виплати позивачу підвищення як особі, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити позивачу підвищення як особі, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з 01.11.2020 р.

В обґрунтування позову зазначалось, що з листопада 2020 р. відповідач протиправно припинив виплату в розмірі 25 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551), оскільки і станом на 01.11.2020 р., і по теперішній час позивач не позбавлена цього статусу та посвідчення не вилучалось.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Миколаєві позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що листом від 05.10.2020 р. №1346-29 Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної Державної адміністраціії повідомлено, що посвідчення члена сім`ї загиблого серії НОМЕР_1 від 07.11.2017 р. буде вилучено та складено акт про вилучення посвідчення. Зазначений статус встановлено неправомірно. Отже, у відповідача відсутні підстви для виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається про обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Позивач зазначає, що згідно довідки управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради Миколаївської області від 21.05.2021 р. №161/03/03.1-14 позивач не позбавлена статусу члена сім`ї загиблого та відповідне посвідчення у позивача не вилучалось.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, 07.11.2017 р. позивачу було встановлено статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видано посвідчення серії НОМЕР_1 . Відповідно до даного посвідчення позивач має пільги, встановленні законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262) та підвищення 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону №3551.

З листопада 2020 року позивачу припинено виплату підвищення у розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивач звернулась до відповідача із заявою 10.02.2021 р., в якій просила повідомити підставу припинення виплати.

Відповідач листом від 26.02.2021 р. повідомив позивача, що виплату підвищення у розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність припинено з 01.11.2020 р., оскільки надійшло повідомлення про вилучення у позивача посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано до суду жодного доказу позбавлення позивача статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає, а викладені у апеляційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. 39 Закону України № «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії у разі втрати годувальника ветеранам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист», підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», чинність цього Закону поширюється на 1) сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, батьки.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, членам сім`ї загиблого ветерана війни передбачене підвищення в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Судом встановлено, що у зв`язку з загибелю сина ОСОБА_2 , учасника АТО, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу та її чоловікові Управлінням соціального захисту населення Вознесенської міської ради Миколаївської області в 2017 році був встановлентй статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та 07 листопада 2017 року видане відповідне посвідчення.

Статус члена сім`ї загиблого ветерана війни позивача підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 07.11.2017 року.

Отже, позивач з листопада 2017 року має право на підвищення до пенсії в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що підставою зупинення виплати підвищення до пенсії слугував лист Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної Державної адміністраціії від 05.10.2020 р. №1346-29, яким повідомлено, що посвідчення члена сім`ї загиблого серії НОМЕР_1 від 07.11.2017 р. буде вилучено та складено акт про вилучення посвідчення. Зазначений статус встановлено неправомірно.

Суд не приймає такі доводи апелянта з огляду на те, що згідно п.6 Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб - рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону приймається лише структурними підрозділами місцевих держадміністрацій з питань соціального захисну населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів.

Згідно абз.3 п.6 Порядку встановлено, що структурний підрозділ місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення позбавляє статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, у разі обставин встановлених цим Порядком.

Згідно абз.7 п.6 Порядку рішення структурного підрозділу місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення може бути оскаржене в судовому порядку.

Таким чином, згідно положень вищезазначеног Порядку уповноважений орган у разі встановлення відповідних обставин приймає рішення про позбавлення статусу особи.

З огляду на викладене лист Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної Державної адміністраціії від 05.10.2020 р. №1346-29 про намір вилучення посвідчення не є рішенням про позбавлення позивача такого статусу.

В свою чергу, відповідно до наявної у матеріалах справи довідки управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради № 162/03/03.1-14 від 21.05.2021 року, позивач даного статусу не позбавлена, посвідчення не вилучалось.

Апелянтом доказів позбавлення позивача статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни відповідачем до суду не надано як під час розгляду справи у сід першої, так і апеляційної інстанції.

Отже, на час припинення відповідачем виплати підвищення до пенсії, позивач мав статус члена сім`ї загиблого ветерана війни, а тому відповідачем протиправно припинено здійснення відповідних виплат, таким чином рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець