Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Провадження №ЗД/380/38/21
з питань забезпечення позову
29 вересня 2021 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку письмового провадження заяву Дрогобицької районної адміністрації Львівської області про забезпечення позову до Трускавецької міської ради, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача Дрогобицька міська рада Львівської області, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніагара-3», про визнання протиправним та скасування рішення,-
в с т а н о в и в :
До подання позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду звернулася Дрогобицька районна адміністрація Львівської області із заявою про забезпечення позову до Трускавецької міської ради, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача Дрогобицька міська рада Львівської області, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніагара-3», про визнання протиправним та скасування рішення Трускавецької міської ради від 15.06.2021 №907 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки ТЗОВ «Ніагара-3» в с. Доброгостів в урочищі Колодниця».
Необхідність вжиття заходів забезпечення шляхом зупинення дії рішення Трускавецької міської ради від 15.06.2021 №907 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки ТзОВ «Ніагара-3» в с. Доброгостів в урочищі Колодниця» та заборони ТзОВ «Ніагара-3» вчиняти будь-які дії щодо виконання рішення, а Трускавецькій міській раді вчиняти будь-які дії, в тому числі приймати рішення щодо затвердження ТзОВ «Ніагара-3» проекту відведення земельної ділянки площею 50,4 га в урочищі Колодниця с. Доброгостів для обслуговування гідротехнічних споруд та риборозведення та надання земельної ділянки у користування на умовах оренди обґрунтована наступним.
Наказом Міністерства промислової політики України від 16.03.2004 №113 «Про передачу в комунальну власність м. Стебника об`єктів водопостачання», відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998 №147/98-ВР, було передано у комунальну власність м. Стебника водосховище на річці Колодниця площею 34,3 га, фільтрувальну станцію проектною потужністю 8000 куб/добу, магістральні трубопроводи діаметром 400 мм., довжиною 4 км.
Надалі рішенням Стебницької міської ради Львівської області від 03.03.2007 №119 на матеріальній базі структурного підрозділу Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго», було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Стебникводоканал». Відповідно до пп. 3.2.1. пп. 3.2. п. 3 Статуту ТзОВ «Стебникводоканал», основним видом діяльності Товариства є збір, очищення, транспортування та реалізація питної води.
На підставі рішення 17 сесії Стебницької міської ради від 19.11.2003 №238, наказу Мінпромполітики України від 16.03.2003 №113, листа Дрогобицької ОДП1 від 30.03.2004 №826/10-24/-110, розпорядження міського голови м. Стебника від 15.07.2004 р. № 85/1, розпорядження міського голови м. Стебника від 30.11.2007 №123, Стебницьке Державне гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал`передалоТзОВ «Стебникводоканал» у користування земельну ділянку площею 50,4 га (згідно уточнення Дрогобицького районного відділу земельних ресурсів) під водосховище питної води на р. Колодниця.
Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» визначено і затверджено Дрогобицьку територіальну громаду з адміністративним центром у місті Дрогобичі, до складу якої входить, зокрема, і Стебницька територіальна громада.
Наголошено, що об`єкти інженерної інфраструктури, пов`язані із постачанням споживачам води, закріплені за ТзОВ «Стебникводоканал», згідно визначення ст. 136 ГК України, на праві господарського відання, тобто, ТзОВ «Стебникводоканал» являється титульним володільцем водосховища на р. Колодниця, гідротехнічних споруд для постачання води і земельної ділянки під водосховищем та навколо нього, а тому земельна ділянка під водосховищем не може надаватись іншим особам у користування.
Згідно з ст. 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Таким чином, Дрогобицька міська рада навіть за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, у зв`язку з передачею в комунальну власність водосховища, є власником водного об`єкту - водосховища на р. Колодниця, а ТзОВ «Стебникводоканал» - законним користувачем водного об`єкту.
Частиною 2 ст. 51 Водного кодексу України заборонено передавати у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб водні об`єкти, що використовуються для питних потреб.
Статтею 42 Водного кодексу України передбачено, що первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Як зазначено вище, Дрогобицька міська рада є власником (і відповідно ТзОВ «Стебникводоканал» володільцем та користувачем) водозабірних споруд і відповідного обладнання для забору води з водосховища на р. Колодниця. Таким чином, вони є первинними водокористувачами і відповідно до п. 5 ст. 44 Водного кодексу України їх обов`язком є не допускати заподіяння шкоди господарським об`єктам та об`єктам навколишнього природного середовища.
Вищенаведене свідчить про незаконність прийняття оскаржуваного рішення.
Рішенням надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 50,4 га в урочищі Колодниця с. Доброгостів, відтак ця земельна ділянка фактично розташована під водним об`єктом водосховищем, яке є власністю Дрогобицької міської ради та передане у користування ТзОВ «Стебникводоканал». Водним кодексом України передбачено, що право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт. Саме тому, враховуючи приналежність водосховища Дрогобицькій міській раді Львівської області, Трускавецька міська рада передчасно та неправомірно прийняла оскаржуване рішення.

Як вбачається із рішення, такий дозвіл надано для обслуговування гідротехнічних споруд та риборозведення. Однак, у відповідності до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, це два окремі види використання земельної ділянки.

Ба більше, враховуючи те, що у власності ТзОВ «Ніагара-3» є гідротехнічна споруда-дамба довжиною 573 метри.

Вказано, що у разі невжиття заходів забезпечення позову ТзОВ «Ніагара-3» будуть вчинятись дії щодо розроблення проекту відведення земельної ділянки в с. Доброгостів в урочищі Колодниця, який в подальшому буде винесено на сесію Трускавецької міської ради для прийняття відповідного рішення про затвердження цього проекту та надання земельної ділянки в оренду, відтак це унеможливить у разі задоволення позову його виконання.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу приписів ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 ст.151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналізуючи вказані вище норми у сукупності, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову мають вживатись виключно у двох випадках: 1) якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (фізичної або юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), яка в майбутньому зробить неможливим їх захист або ускладнить виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; 2) якщо є очевидні ознаки протиправності рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов до висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог.

Тягар доказування при розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову покладається виключно на заявника.

Суд повинен пересвідчитися в тому, чи існує реальна загроза невиконання, чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивачів, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

У ході розгляду поданої заяви судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даної ухвали, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Обставини, на які посилається заявник у заяві про забезпечення позову, можуть бути встановлені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідками розгляду справи по суті.

На переконання суду, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Ба більше, суд до доводів заявника, викладених у заяві про забезпечення позову ставиться критично, позаяк оцінку протиправності рішення сесії Трускавецької міської ради буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Таким чином, у разі забезпечення позову, суд фактично надасть правову оцінку правомірності оскаржуваного рішення, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та інституту забезпечення позову.

При цьому суд наголошує, що згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Тому, вказаною нормою закріплено право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник лише допускає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити виконання рішення за результатами розгляду справи і ефективному захисту прав та припускає можливе набуття у користування третьою особою спірної земельної ділянки.

При цьому суд звертає увагу, що питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди не означає позитивного рішення про надання її в оренду.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що порушене право заявника/позивача буде відновлене з моменту його порушення, якщо суд встановить таке при розгляді справи по суті.

Тому, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 153, 154, 241-243, 248, 294, пп.15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

у х в а л и в :

1. У задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Кравців О.Р.