Справа № 120/2696/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 вересня 2021 р. Справа №120/2696/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06 лютого 2009 року він отримує пенсію за віком, що призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06 лютого 2020 року позивачеві стало відомо про те, що у період з 01 квітня 2009 року по 20 липня 2017 року йому переплачено пенсію в розмірі 8924,14 гривень, у зв`язку із чим рішенням комісії з відшкодування надміру виплачених сум пенсії від 18 вересня 2018 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 суму переплаченої пенсії.

Позивач не погодився з такими діями пенсійного органу, адже таке рішення комісії не відповідає вимогам статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статтям 101, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статтям 1166, 1215 Цивільного кодексу України та пункту 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України №25-3 від 25 листопада 2014 року.

Ухвалою від 05 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із невідповідністю її вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та встановлено позивачу семиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення визначених у ній недоліків. Зокрема, в постановленій ухвалі вказано на необхідності подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску. Також в ухвалі зазначено про те, що позивачем не надано належним чином засвідченої копії оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 18 вересня 2018 року (у разі ж відсутності такого рішення у позивача - клопотання про витребування такого рішення).

На виконання вимог ухвали від 05 квітня 2021 року позивачем надано заяву про поновлення строку, у якій наведені причини його пропуску, а також подано клопотання про витребування у пенсійного органу рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 18 вересня 2018 року.

Ухвалою від 21 квітня 2021 року задоволено заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у зв`язку із чим такий строк поновлено, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в письмовому провадженні. Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчену копію рішення від 18 вересня 2018 року, яким з ОСОБА_1 стягнуто переплачену суму пенсії в розмірі 8924,14 гривень.

02 червня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. У відзиві зазначено, що відповідно до вимог частини 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Так, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області надіслано запит до Могилів-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області щодо реєстрації позивача як суб`єкта підприємницької діяльності в органах Державної податкової інспекції, на що остання повідомила про перебування ОСОБА_1 на обліку як фізичної особи-підприємця. Крім того, листом від 04 квітня 2018 року Могилів-Подільської міської ради пенсійний орган повідомлено про відсутність інформації про припинення підприємницької діяльності позивачем. Відтак, позивач не мав права на підвищення розміру його пенсії за період здійснення ним підприємницької діяльності, а тому, оскільки ОСОБА_1 добровільно не повернуто суму переплаченої пенсії, відповідачем і було прийнято рішення про стягнення переплаченої суми пенсії в розмірі 8924,14 гривень. За таких обставин, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком з 06 лютого 2009 року, що підтверджується довідкою пенсійного органу вих. №11354/02-15/18 від 20 грудня 2019 року.

11 вересня 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулося з листом вих. №2953/09-72/02-01 до Могилів-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області щодо надання інформації про перебування ОСОБА_1 на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності.

Листом вих. №3257/8 від 20 вересня 2017 року Могилів-Подільська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області повідомила пенсійний орган про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку податкового органу як фізична особа-підприємець.

02 лютого 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулося до Могилів-Подільської міської ради із запитом щодо надання інформації про реєстрацію ОСОБА_1 суб`єктом підприємницької діяльності.

Листом вих. №41 від 04 квітня 2018 року Могилів-Подільська міська рада повідомила пенсійний орган про те, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 22 травня 1995 року, інформація про припинення підприємницької діяльності відсутня.

З огляду на встановлені обставини комісією з відшкодування надміру виплачених сум пенсій Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області 18 вересня 2018 року прийнято рішення у формі протоколу №3, згідно із яким вирішено з 01 листопада 2018 року відраховувати з пенсії ОСОБА_1 по 20 % від розміру пенсії до відшкодування переплаченої пенсії в розмірі 8924,14 гривень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі за текстом Закон №1058-IV).

Пунктом 3 частини 2 статті 16 Закону №1058 - IV передбачено, що застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Відповідно до пункту 2.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).

Згідно з пунктом 2.21 Порядку №22-1 у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.

Відтак, наведені вище приписи покладають обов`язок на особу, яка отримує пенсійні виплати, про зміну даних, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, зокрема, й у разі працевлаштування; при цьому передбачено, що реєстрація як фізичної особи-підприємця також вважається працевлаштуванням особи.

Статтею 50 Закону №1058-IV встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

Отже, обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених сум пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера (зокрема, неповідомлення про працевлаштування, реєстрацію як фізична особа-підприємець) або подання страхувальником недостовірних даних, що призвело до виплати сум пенсії в більшому розмірі, ніж потрібно було.

В ході судового розгляду встановлено, що підставою для прийняття рішення про стягнення з ОСОБА_1 суми переплаченої пенсії слугувало те, що пенсійним органом виявлено факт неповідомлення пенсіонером орган пенсійного фонду про його працевлаштування (реєстрацію фізичною особою-підприємцем), що призвело до безпідставного перерахунку пенсії та, як наслідок, її переплати у період з 01 квітня 2009 року по 20 липня 2017 року.

Відтак, спершу слід встановити, чи дійсно ОСОБА_1 у період з 01 квітня 2009 року по 20 липня 2017 року (період нарахування пенсійним органом надмірно виплаченої суми пенсії) мав статус фізичної особи-підприємця.

Так, судом установлено, що 20 березня 1995 року ОСОБА_1 зареєстровано фізичною особою-підприємцем.

Разом із тим, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію, передбачену Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", ОСОБА_1 пройшов лише 27 квітня 2018 року, про що внесено відповідний запис до такого реєстру.

При цьому, цього ж дня до реєстру внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивачем за власним рішенням.

Отже, саме з метою припинення підприємницької діяльності до реєстру і була внесена інформація про дату та номер запису в Єдиному державному реєстрі про включення до нього відомостей про фізичну особу-підприємця.

В контексті наведених обставин слід врахувати наступне.

До 01 січня 2004 року загальні правові, економічні та соціальні засади здійснення підприємницької діяльності (підприємництва) громадянами та юридичними особами на території України визначалися Законом України від 7 лютого 1991 року №698-XII "Про підприємництво" (далі - Закон №698-XII).

Вказаний Закон втратив чинність з 1 січня 2004 року на підставі пункту 2 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, прийнятого Законом України від 16 січня 2003 року №436-IV.

Водночас, 01 липня 2004 року набрав чинності Закон України від 15 травня 2003 року №755-VI "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі - Закон №755-VI). Згідно з преамбулою цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до статті 3 Закону №755-VI (тут і надалі - в редакції станом на 01 липня 2004 року) дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб-підприємців.

Статтею 4 Закону №755-VI визначено, що державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, здійснюється шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - автоматизованої системи збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до статті 5 Закону №755-VI державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців проводиться державним реєстратором виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи-підприємця.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру (стаття 16 Закону №755-VI).

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону №755-VI відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток.

Частиною 1 статті 42 Закону №755-VI передбачалося, що для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Відповідно до статті 43 Закону №755-VI за відсутності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації фізичної особи-підприємця державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця на підставі відомостей реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця. Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Крім того, пунктом 2 розділу VIII "Прикінцевих положень" Закону №755-VI визначено, що державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Отже, поняття "фізична особа-підприємець" було введене у законодавство України з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Водночас, частиною 2 статті 50 цього Кодексу передбачалося, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Таким законом власне і став Закон №755-VI.

З наведеного можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для здійснення підприємницької діяльності фізичними особами, зареєстрованими до 01 січня 2004 року як суб`єкти підприємницької діяльності, було проходження процедури державної реєстрації як фізичної особи-підприємця в Єдиному державному реєстрі. При цьому датою державної реєстрації фізичної особи-підприємця вважалася дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

При цьому, Законом №755-VI не було встановлено обов`язку суб`єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб щодо проходження обов`язкової державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та правових наслідків непроходження такої реєстрації.

Відтак, на думку суду, після набрання 01 липня 2004 року чинності Законом №755-VI позивач автоматично не набув статусу фізичної особи-підприємця в розумінні положень Закону №755-VI, оскільки не вчинив передбачених ним дій для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

1 липня 2010 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" №2390-VI (надалі - Закон №2390-VI), який набув чинності 3 березня 2011 року.

Відповідно до підпунктів 2, 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення цього Закону процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Пункт 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI у зв`язку із набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедур припинення юридичних осіб та підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за їх рішенням" від 19 травня 2011 року №3384-VI (надалі - Закон №3384-VI) викладено в наступній редакції: «Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру».

Відповідно до пунктів 7, 8 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців. Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 4 та абзацом 2 пункту 8 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI передбачено, що свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними; за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Підсумовуючи вищевикладене, слід констатувати, що аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що починаючи з 01 липня 2004 року державна реєстрація фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку та на підставах, визначених Законом №755-VI.

Відтак, оскільки позивач, будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності ще у 1995 році, після набрання чинності Законом №755-VI пройшов передбачену ним процедуру державної реєстрації лише 27 квітня 2018 року (і при цьому цього ж дня до реєстру внесено запис про припинення ним підприємницької діяльності), тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця у період з 01 квітня 2009 року по 20 липня 2017 року (період нарахування пенсійним органом надмірно виплаченої суми пенсії).

Водночас, суд зазначає, що положення Закону №755-VI не містять приписів про автоматичне набуття статусу фізичної-особи підприємця громадянами, які були зареєстровані до 01 липня 2004 року як суб`єкти підприємницької діяльності, але не пройшли процедури перереєстрації за новим законом.

Тобто, не пройшовши встановлену Законом №755-VІ процедуру в період з 01 квітня 2009 року по 20 липня 2017 року, позивач не набував статусу фізичної особи-підприємця в розумінні вказаного закону.

Таким чином, у період з 01 квітня 2009 року по 20 липня 2017 року (період нарахування пенсійним органом надмірно виплаченої суми пенсії) позивач не мав статусу фізичної особи-підприємця, а тому відсутні підстави стверджувати, що протягом цього періоду він був працевлаштованим, про що повинен був повідомити орган пенсійного фонду.

Окрім того, абзацом 2 пункту 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2014 року №25-3) (надалі - Порядок), визначено, що рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).

Додатком 1 до вказаного Порядку встановлено форму рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій.

Водночас, якувстановлено судом, пенсійним органом не дотримано форми рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій, адже стягнення з ОСОБА_1 сум пенсії відбулося на підставі протоколу комісії, що діє при пенсійному органі, №3 від 18 вересня 2018 року.

Проте, додатком 1 до Порядку передбачено форму рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій, якої відповідач не дотримався.

При цьому, затверджена форма такого рішення передбачає, що таке приймається керівником органу Пенсійного фонду України з урахуванням довідки, у якій вказується сума переплати пенсії та період, протягом якого така переплата утворилася. Тобто, сума переплати має додатково підтверджуватися відповідною довідкою.

Однак, протокол про стягнення з позивача переплаченої суми пенсії складений комісією з відшкодування надміру виплачених сум пенсій Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області і такий не містить посилань на довідку, у якій було б зазначено суму переплати пенсії та період, протягом якого така переплата утворилася.

За таких обставин суд дійшов висновку, що прийняте пенсійним органом рішення у формі протоколу про стягнення з позивача переплаченої суми пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

В силу приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності прийнятого рішення, суд дійшов переконання, що з позивача без законних на те підстав стягнуто надмірно виплачену суму пенсії, а тому позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протоколу пенсійного органу протиправним та його скасування.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмір 908 гривень, що підтверджується квитанцією від 25 березня 2021 року, тому на його користь слід стягнути понесені витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати протокол засідання комісії з відшкодування надміру сплачених сум пенсії Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №3 від 18 вересня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Повний текст рішення складено 27.09.2021

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович