Справа № 188/1046/21
Суддя: Бурда П. О.
Дата ухвалення: 2021-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/1046/21
Провадження № 2-а/188/17/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Бурди П.О.

при секретарі судового засідання Олійник В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта СРПП № 3 Синельниківського РУП Червотюка Костянтина Олександровича та Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАБ № 2222442 від 31.036.2021 року.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) зверннувся до суду з позовом до старшого лейтенанта СРПП № 3 Синельниківського РУП Червотюка Костянтина Олександровича та Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАБ № 2222442 від 31.036.2021 року.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим , що 31 березня 2021 року ст.поліцейським СРПП № 3 Синельниківського РУП ст. лейтенантом поліції Червотюком К.О. стосовно нього винесена постанова серії БАБ № 2222442 ( далі постанова), якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

З вказаною постановою позивач не згоден, оскільки вважає її винесеною з порушенням норм чинного законодавства.

Позивач вважає факт вчинення правопорушення не доведеним, як і не доведеною свою вину у вчиненні правопорушенні, хоча він згоден був сплатити штраф, тому що на момент самої події обставини справи були неоднозначними.

Крім того, він вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснено з численними порушеннями чинного законодавства, а сама постанова не відповідає вимогам, оскільки при винесені постанови відповідач, як посадова особа, не з`ясував: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи існували обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно шкоду, а також з`ясувати інші обставини.

Позивач також посилається на те , що відповідно до ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа розглядається, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки. Жодних прав йому роз`яснено не було, крім того, поліцейським було наголошено, що постанову він отримає поштою, але навіть постанову він не отримав, доки не звернувся за викликом до виконавчої служби, де і дізнався про накладення на нього подвійного штрафу у зв`язку з невиконанням ним постанови. Всі ці події мали місце зі значним порушенням всіх можливих строків. Тим самим, було порушено його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 268 КУпАП.

Позивачем також зазначено, що відповідач 1 порушив процесуальний порядок розгляду справи, встановлений КУпАП, адже розгляду справи не було, а він обмежився лише формальним складанням постанови без дотримання встановленої законом процедури, чим порушив ст.ст. 276,277,277-2,278-281 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги повністю підтримує та просить задовольнити.

Відповідач 1 та представник відповідача 2 в удове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи належним чином повідомлені. Про причини неявки суд вони не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.

Відповідно до ч.4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, вважає позов обґрунтованим і таким , що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі,та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки(відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову , може бути поновлено органом(посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно з ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд вважає, що строк для подання позовної заяви про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, пропущено з поважних причин внаслідок не вручення (надсилання) відповідачами позивачу копії оскаржуваної постанови, а отже, його має бути поновлено.

Судом встановлено, що 31.03.2021 о 06.35 год. відповідачем 1 була винесена постанова серії БАБ № 2222442, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. У постанові зазначено , що позивач керував автомобілем FORD TRANSIT реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки (ремені) та не користувався ними, чим порушив п.п.2.3.ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.

Як передбачено ч.1 ст. 3 Закону України «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законами України, актами Президента України та постановами ВР України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами КМ України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно правовими актами.

За змістом пунктів 1-2 ч.1 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України та інших нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно правових актів, посадових ( функціональних)обов`язків, наказів керівництва.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне , повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її відповідно до закону.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган(посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП, в якій, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Складання постанови без будь яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірним та незаконним, подібні постанови підлягають скасуванню.

В оскаржуваній постанові відсутні відомості, що до неї додаються докази, визначені ст.251 КУпАП, а саме: рапорт, фото та відеофіксація адміністративного правопорушення з портативного відеореєстратора поліцейського тощо,на підставі яких відповідачем 1 було ухвалено рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

За приписами пунктів 4 та 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень , дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1,2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. ст. 73,774 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають становленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази , які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, е можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень в порушення зазначених вимог закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, не було надано будь яких доказів на підтвердження законності складеної постанови, не доведено факту наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.121 КУпАП, не було надано суду доказів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем 1, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст.73,74 КАС України в якості належного і допустимого доказу, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.121 КУпАП , оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б його обґрунтовували, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень , дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою,з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення( вчинення дії); 4) безсторонньо(неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У п.п. 4.14.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 наголошується, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно з ч.2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення , особа порушника, ступінь його вини, майновий стан,обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягуються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 222442 від 31.03.2021р. винесена з порушенням норм адміністративного законодавства та вимог Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України 26.02.2009 року за № 77 , оскільки в оскаржуваній постанові не доведені допустимими доказами обставини, які відповідачем визнані як порушення позивачем ПДР України, та відповідно є складом правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості застосовується також і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності,тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості особи.

За встановлених судом обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, суд вважає недоведеним.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд , як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу( посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення , з тим, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 2,7,9,121,251,280,288,293 КУпАП, ст.ст. 8-9,72-77,241,242-246,250,286,293,295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого лейтенанта СРПП № 3 Синельниківського РУП Червотюка Костянтина Олександровича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області задовольнити.

Скасувати постанову серії БАБ № 222442 від 31.03.2021, винесену поліцейським СРПП № 3 Синельниківського РУП старшим лейтенантом Червотюком К.О. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда