Справа № 160/9400/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2021 року Справа № 160/9400/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, -
27.09.2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач просив суд:
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про порушення останнім приписів п.177.2, п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України шляхом заниження суми чистого оподатковуваного доходу на суму 17573897,79грн., яке, на думку контролюючого органу, виникло через здійснення позивачем господарської діяльності без державної реєстрації, проте, ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, в тому числі такою, яка обрала спрощену систему оподаткування, або особою, яка проводить незалежну професійну діяльність і фактично господарської діяльності не здійснює, натомість, нормам Податкового кодексу України прямо передбачено можливість продажу фізичною особою двох і більше об`єктів нерухомості протягом одного звітного періоду при сплаті податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5%, що і мало місце в даному випадку, а тому відповідач не мав законних підстав нараховувати позивачеві грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ, єдиний внесок), нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у загальному розмірі 198051,40грн., а також застосовувати до позивача штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Крім того, спірними рішеннями позивачеві нараховано суму єдиного внеску за періоди 2013 - 2018 роки у 2019 році, тобто поза межами строку давності, що є порушенням податковим органом процедури прийняття таких рішень та підставою для їх скасування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 року вищевказана позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та позивачеві надано строк на усунення її недоліків.
На виконання вимог ухвали суду від 02.10.2019 року позивач 08.10.2019р. усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/9400/19 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 12 листопада 2019 року об 11:00.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ДФС у Дніпропетровській області інформацію щодо того, чи було винесено податкове повідомлення-рішення на підставі акта перевірки від 12.06.2019 року "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року" відносно встановленого цією перевіркою порушення ОСОБА_1 приписів п.177.2, п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого йому донарахована сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року всього у розмірі 2422566,32 грн. (у разі винесення цього податкового повідомлення-рішення - відомості щодо його оскарження ОСОБА_1 та результатів такого оскарження).
12.11.2019р. підготовче судове засідання відкладено на 04.12.2019 року на 13:00 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/9400/19 до 24.12.2019 року. Наступне підготовче судове засідання призначено на 24.12.2019р. о 09:30 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 року підготовче провадження в адміністративній справі №160/9400/19 закрито та призначено цю справу до розгляду по суті на 21.01.2020р. об 11:00 год.
Також 16 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання позивача про допущення правонаступництва у справі шляхом заміни первинного відповідача - Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на його процесуального правонаступника - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року клопотання представника позивача про поновлення провадження в адміністративній справі №160/9400/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску задоволено, поновлено провадження в адміністративній справі №160/9400/19 та призначено цю справу до розгляду у судовому засіданні на 13 січня 2021 року об 11:30 год.
13.01.2021 року у зв`язку із витребуванням у позивача додаткових доказів, розгляд справи відкладено на 27.01.2021 року о 13:30 год.
26.01.2021 року до канцері суду надійшло клопотання представника позивача, до якого долучено докази, витребувані в судовому засіданні 13.01.2021 року.
27.01.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України.
Представник відповідача у судове засідання 27.01.2021 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків - фізична особа в ДПІ у Шевченковському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Наказом ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 26.04.2019 року №2552-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 » призначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) з 23.05.2019 року тривалістю 10 робочих днів за період 01.01.2013 року по 31.12.2018 року з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів.
У період з 23.05.2019 року по 05.06.2019 року на підставі п.п.20.1.4 п.20. ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.2, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI та наказу від 26.04.2019 №2552-п головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС ОСОБА_2 , проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності платника податків ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року.
У ході проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на суму 17 573 897,79 грн., у тому числі: за 2013 рік - 9 693 598,0 грн., 2014 рік - 4 016 262,87 грн., 2015 рік - 1 271 480,0 грн., 2016 рік - 2 479 432,92 грн., 2018 рік - 113 124,0 грн., яке виникло внаслідок здійснення господарської діяльності без державної реєстрації.
З урахуванням сум ПДФО та військового збору, сплачених ФО ОСОБА_1 під час проведення операцій з продажу власного нерухомого майна при нотаріальному посвідченні договорів, перевіркою встановлено заниження ФО ОСОБА_1 :
- ПДФО у загальному розмірі 2 422 566,32 грн., у тому числі: за 2013 рік - 1 200 922,8 грн.; 2014 рік - 493 997,88 грн.; 2015 рік - 193 155,0 грн.; 2016 рік - 431 998,28 грн.; 2017 рік - 87 786,24 грн.; 2018 рік - 14 706,12 грн.; застосовано штрафну санкцію у розмірі 605 641,58 грн.;
- заниження військового збору у загальному розмірі 58 332,92 грн., у тому числі: за 2015 рік - 19 072,2 грн.; 2016 рік - 37 191,49 грн.; 2017 рік - 372,37 грн.; 2018 рік - 1 696,86 гривень.
Також відповідачем було встановлено заниження позивачем сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу в розмірі 198 051, 40 грн.
Окрім того, з урахуванням доходу, отриманого у січні 2013 року - 1 521 700 грн., ОСОБА_1 , на думку податкової, в порушення пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, в термін до 11.02.2013 року не подав до ДПІ у Шевченківському районі м.Дніпра ГУ ДФ0,32С у Дніпропетровській області реєстраційну заяву для обов`язкової реєстрації, як платника ПДВ. Обов`язковість реєстрації Жиліна А.В., як платника ПДВ у перевіряємому періоді та, відповідно, правовий статус платника ПДВ тягне за собою застосування всіх обов`язкових правил, які пов`язані з ним (подання звітності з ПДВ, сплати ПДВ, реєстрації податкових накладних тощо). В результаті встановлених порушень перевіркою визначено позивачу суму податкового зобов`язання з ПДВ у розмірі 3 345 497 гривень. Під час перевірки також було виявлено не складання позивачем податкових накладних в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку визначеному законодавством усього на суму ПДВ 907864 грн. В ході перевірки своєчасності надання платником податків ОСОБА_1 податкових декларацій з податку на додану вартість встановлено, що платник податків декларації по ПДВ за період з 01.02.2013 по 31.12.2018 року не надавав, чим порушив п.49.1, п.49,2, п.п.49.18.1, п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України.
Окрім того, ОСОБА_1 до закінчення перевірки - 05.06.2019 року, не надано жодних первинних документів, чим порушено п.44.1, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового Кодексу.
З урахуванням викладеного, контролюючий орган в акті перевірки дійшов висновку про порушення фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 вимог чинного законодавства, а саме:
- п.181.1 ст. 181, п. 183.2, п.183.4 ст.183, з урахуванням вимог п. 183.10 ст.183, п.187.1 ст.187 Кодексу в частині не нарахування та не сплати до бюджету податку на додану вартість, в результаті чого донараховано ПДВ за перевіряємий період всього на суму у розмірі 3345497 грн., у тому числі по періодам:
2014 рік: січень - 102880 грн., лютий-липень - 0 грн., серпень - 154610 грн., вересень -391623 грн., жовтень - 0 грн., листопад - 154140 грн., грудень - 0 грн.;
- п.201.1. ст. 201 з урахуванням норм п.202.1 ст.202 ПКУ в частині не складання податкових накладних в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку визначеному законодавством усього на суму ПДВ 907864 грн., у тому числі по періодам:
- п.49.1, п.49,2, п.п.49.18.1, п.49.18 ст.49 Кодексу, в частині не надання податкових декларацій з податку на додану вартість за звітний період лютий 2013-грудень 2018 року;
- п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 177,10. ст. 177 Кодексу, в частині не надання первинних документів;
- п.п.177.5.2 п.177.5 ст.177, пп. 49.18.5 п. 49,18 ст. 49 Кодексу, в частині не подання податкових декларацій про майновий стан і доходи 2013-2016 та 2018 роки.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття податкових повідомлень-рішень, які були залишені без змін рішенням Державної фіскальної служби України, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі №160/11054/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень було задоволено частково, визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 160/11054/19 - без змін.

Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі №160/11054/19 набрало законної сили 07.10.2020 року.

Так, вказаним судовим рішенням у справі №160/11054/19 встановлено, що законодавство, що діяло у момент продажу позивачем нерухомого майна, зокрема, приписи статті 171, пункту 172.4, підпункту "а" пункту 172.5 статті 172 ПК України, покладало обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб не на сторону договору, а на податкового агента (нотаріуса) - обов`язок визначення відповідної суми, тобто нарахування податку, а також контроль за здійсненням сплати податку шляхом перевірки відповідного платіжного документа та вчинення дії щодо подання відповідної інформації податковому органу. У розглядуваних правовідносинах податковим агентом позивача є приватні нотаріуси, які посвідчували договори купівлі-продажу об`єктів житлової нерухомості. При цьому до кожного договору купівлі-продажу, вчиненого позивачем, долучено відповідні розрахункові документи (квитанції), які підтверджують сплату ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5% від визначеної вартості об`єктів нерухомого майна згідно з п.167.2 ст.167 ПК України. Вказана обставина про сплату ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5% від визначеної вартості об`єктів нерухомого майна не заперечується і відповідачем. Саме в такому порядку здійснювалося визначення та сплата податкових зобов`язань за наслідками оподаткування операцій по продажу позивачем в 2013-2018 роках об`єктів нерухомого майна. При цьому, ОСОБА_1 є фізичною особою та не зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця. Усі договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна укладалися ним саме як фізичною особою, у зв`язку з чим висновок податкового органу про порушення позивачем п.177.2 ст. 177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 2422566,32 грн., у т.ч. по періодам: за 2013 рік - 1200922,80 грн.; за 2014 рік - 493997,88 грн.; за 2015 рік - 193155,00 грн.; за 2016 рік - 431998,28 грн.; за 2017 рік - 87786,24 грн.; за 2018 рік - 14706,12 грн., є помилковим, оскільки за відсутності факту реєстрації позивача в якості фізичної особи-підприємця, норми цієї статті до нього застосованими бути не можуть. Посилання відповідача на те, що діяльність позивача щодо продажу об`єктів нерухомості має ознаки підприємницької, не спростовує той факт, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець. Заборони щодо продажу фізичними особами протягом року більше як одного об`єкта нерухомого майна діюче законодавство не передбачає, а лише встановлює для цього відповідний режим оподаткування, передбачений статтею 172 ПК України, який в даному випадку позивачем був дотриманий. Отже, порушення вимог ст. 177 ПК України в діях позивача відсутнє. Стосовно висновків контролюючого органу щодо порушень ОСОБА_1 вимог п.п.49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України, яким передбачено обов`язок подання податкових декларацій для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців, то судом зазначено, що вказана норма застосовується також виключно щодо фізичних осіб-підприємців, яким позивач не є, що виключає можливість застосування до позивача правових наслідків порушень вказаних норм права. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обставин, які б слугували підставою для оподаткування доходу, отриманого позивачем за результатами спірних операцій із продажу нерухомості, за правилами статті 177 ПК України та зобов`язували б позивача подавати декларацію про доходи, одержані як суб`єктом підприємницької діяльності в порядку п.п.49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України. Відтак, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.07.2019 року №, № є протиправними та підлягають скасуванню. Також вказаним судовим рішенням встановлено, що у позивача був відсутній обов`язок подавати податкову декларацію, як наслідок - вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу. Крім того, обов`язок вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару згідно з п.177.10 ст.177 ПК України належить фізичним особам-підприємцям, яким позивач не є. З огляду на зазначене, податкове повідомлення-рішення від 19.07.2019 року №, яким позивачу визначено штрафні санкції в сумі 510 грн., є протиправним та підлягає скасуванню. Враховуючи спростування судом правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача, зокрема, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року, яка була оформлена актом від 12.06.2019 №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , неправомірним є також донарахування позивачу суми військового збору на вказану суму доходу, що тягне за собою визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.07.2019 року №. Крім цього, означеним судовим рішенням встановлено відсутність у позивача обов`язку реєструватися, як платник ПДВ, подавати податкову звітність з ПДВ, а також сплачувати ПДВ, та, враховуючи спростування судом правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача, зокрема, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року, яка була оформлена актом від 12.06.2019 №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , неправомірним є також донарахування позивачу суми ПДВ у загальному розмірі 3 345 497 гривень. Таким чином, суд прийшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 19.07.2019 року №, № є протиправними та підлягають скасуванню. Також судовим рішенням у справі №160/11054/19 встановлено, що податкова перевірка платника податків ОСОБА_1 розпочата згідно з наказом з 23.05.2019 року, тобто пізніше закінчення 1095 дня з 01.01.2013 року (початок перевіряємого періоду), тому, беручи до уваги, той факт, що судом під час розгляду справи встановлено відсутність у позивача обов`язку подання з 01.01.2013 року декларацій, суд прийшов до висновку, що контролюючий орган не мав правових підстав для проведення перевірки за період з 01.01.2013 року по 23.05.2016 рік (поза межами строку давності). Водночас, щодо податкового повідомлення-рішення від 19.07.2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів" у розмірі 10416,66 грн. за податковими зобов`язаннями, судом у вказаному рішенні встановлено його правомірність та відсутність підстав для скасування.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у цій справі, предметом яких є оскарження винесених відповідачем на підставі акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2019 року №Ф- на суму 198051,40грн. та рішення від 12 липня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 56121,68грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (тут і надалі - Закон №2464-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом приписів статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

дипломатичні представництва і консульські установи України, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами;

дипломатичні представництва і консульські установи іноземних держав, філії, представництва та інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), розташовані на території України;

підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб:

військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу";

патронатних вихователів, батьків-вихователів дитячих будинків сімейного типу, прийомних батьків, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту;

осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини;

одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства;

інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції (у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента), що використовує працю фізичних осіб, найнятих на роботу в Україні на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем в Україні, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах;

15) особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

База нарахування єдиного внеску визначена у статті 7 Закону №2464-VI.

Зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною другою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною одинадцятою статті 25 Закону №2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Таким чином, базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Як встановлено з акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року», за результатами її проведення контролюючим органом, зокрема, було встановлено порушення позивачем приписів п.177.2, п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України шляхом заниження суми чистого оподатковуваного доходу на суму 17573897,79грн., яке виникло через здійснення господарської діяльності без державної реєстрації, внаслідок чого позивачеві донарахована сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року всього у розмірі 2422566,32 грн. Вказане порушення описано у п.п.2.1.2 «Визначення загального оподатковуваного доходу» пункту 2.1 розділу 2 акта перевірки.

У зв`язку із виявленням вищевказаного порушення на підставі акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 19.07.2019р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3028207,90грн., з яких за основним платежем - 2422566,32грн. та штрафні санкції - 605641,58грн.

Також з акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 слідує, що, враховуючи порушення, викладені у п.п.2.1.2 «Визначення загального оподатковуваного доходу» пункту 2.1 розділу 2 цього акта перевірки, а саме: заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р. на суму 688210,00грн., виникло заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у загальному розмірі 198051,40грн.

Саме на підставі вказаного висновку та акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2019 року №Ф- на суму 198051,40грн. та рішення від 12 липня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 56121,68грн., які оскаржуються в рамках справи, що розглядається.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що підставою для висновку про заниження позивачем сум єдиного внеску у загальному розмірі 198051,40грн. та в подальшому винесення спірних рішень у цій справі, є висновок контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., що стало наслідком винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 19.07.2019р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3028207,90грн., з яких за основним платежем - 2422566,32грн. та штрафні санкції - 605641,58грн.

Також судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 19.07.2019р. №, як і інші податкові повідомлення-рішення, винесені контролюючим органом на підставі акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , було оскаржено позивачем в судовому порядку і рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, у справі №160/11054/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень було задоволено частково, визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Таким чином, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі №160/11054/19, яке набрало законної сили 07.10.2020 року, встановлено протиправність та хибність висновків контролюючого органу, зазначених в акті перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., та, відповідно встановлено протиправність податкового повідомлення-рішення від 19.07.2019р. № і скасовано його, при цьому, встановлені цим рішенням обставини в силу приписів частини 4 статті 78 КАС України, при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини, не доказуються.

Зважаючи на те, що висновок контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., який відображено в акті перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , спростовано за результатами розгляду справи №160/9400/19, рішення в якій набрало законної сили, суд доходить висновку про протиправність рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12 липня 2019 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2019 року №Ф-, оскільки висновок відповідача про заниження позивачем сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., який відображено в акті перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , є похідним від висновку відповідача про заниження позивачем у вказаний період чистого оподатковуваного доходу, що свого підтвердження в ході розгляду справи №160/9400/19 не знайшов, а відтак, підстави стверджувати про заниження позивачем єдиного внеску за вищевказаний період відсутні.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на таке.

Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 2541,74грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, адреса: вул. Сімферопольська, 17А, м. Дніпро, 49600) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12 липня 2019 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2019 року №Ф-.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, адреса: вул. Сімферопольська, 17А, м. Дніпро, 49600) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2541,74грн. (дві тисячі п`ятсот сорок одна гривня 74 копійки).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова