Справа № 200/12609/21
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

29 вересня 2021 р. Справа №200/12609/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шинкарьової І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дію, -

В С Т А Н О В И В :

24.09.2021 до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому позивач просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неперерахування пенсії ОСОБА_1 , що була призначена 11 серпня 2017 року з урахуванням правової позиції Донецького окружного адміністративного суду викладеної у рішенні від 29.10.2020 року по справі №200/6543/20-а та висновків судового експерта №2-4 від 30.06.2021р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати пенсію ОСОБА_1 , що була призначена 11 серпня 2017 року виходячи з середньомісячного заробітку за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2005 року (60 календарних місяців).

Зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області донарахувати і сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 26 травня 2017 року по день перерахунку.

Стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судові витрати, що складаються з витрат на судову експертизу в розмірі 10590,91 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивач звернувся до суду вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу пенсії, що була призначена 11 серпня 2017 року виходячи з середньомісячного заробітку за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2005 року (60 календарних місяців).

Разом із цим, судом встановлено, що позивач 01 листопада 2018 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому позивач просить визнати протиправними дії Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови йому у перерахунку пенсії за віком, що була призначена 11 серпня 2017 року та обчислення її виходячи з його середньомісячного заробітку за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2005 року (60 календарних місяців) та донарахувати та сплатити ОСОБА_1 пенсії за період з 26 травня 2017 року по 10 серпня 2017 року; зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , що була призначена 11 серпня 2017 року та обчислити її виходячи з середньомісячного заробітку ОСОБА_1 за період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2005 року (60 календарних місяців), визначивши її розмір відповідно до законодавства, що діяло на день призначення пенсії та сплатити різницю між перерахованою та сплаченою пенсією за весь період її виплати; зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області донарахувати і сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 26 травня 2017 року по 10 серпня 2017 року; визнати протиправними дії Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 11 вересня 2018 року щодо зарахування періодів до стажу позивача; зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути звернення ОСОБА_1 від 11 вересня 2018 року щодо зарахування періодів його трудового стажу та надати ОСОБА_1 відповідь за результатами розгляду.

За результатами судового розгляду 28 лютого 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом постановлено рішення в адміністративній справі № 200/11842/18-а про часткове задоволення позову, а саме:

- Визнано протиправними дії Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахуванні пенсії за віком, що була призначена 11 серпня 2017 року та обчислення її виходячи з середньомісячного заробітку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2005 року (60 календарних місяців) та донарахувати і сплатити ОСОБА_1 пенсії за період з 26 травня 2017 року по 10 серпня 2017 року.

- Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 вересня 2018 року відповідно вимогам законодавства з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення Донецького окружного адміністративного суду відповідно до інформації Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 27.05.2019.

29 жовтня 2020 року Донецький окружний адміністративний суд, розглянувши адміністративну справу №200/6543/20-а за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області вирішив зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути питання щодо перерахування пенсії, що була призначена серпня 2017 року та обчислення її виходячи з середньомісячного заробітку за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2005 року (60 календарних місяців) донарахування і сплати позивачу пенсії за період з 26 травня 2017 року по 10 серпня 2017 року.

Вищевказане рішення набрало законної сили 11.01.2021 року.

Позивач вказує, що до теперішнього часу вищевказане рішення не виконане, перерахунок пенсії не здійснений.

Позивач зазначає, що 14 липня 2021 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виконати рішення Донецького окружного адміністративного суду, від 29 жовтня 2020 року по адміністративній справі №200/6543/20-а, та здійснити перерахування пенсії, що була призначена 11 серпня 2017 року з урахуванням висновків судового експерта №2-4 від 30.06.2021р., та обчислити и виходячи з середньомісячного заробітку за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2005 року (60 календарних місяців), а також донарахувати і сплати мені пенсію за період з 26 травня 2017 року по день перерахунку, сплативши заборгованість по недосплаченій пенсії.

На звернення позивача відповідачем надано відповідь від 27.08.2021 року, яким відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії, зазначивши при цьому, що відсутні підстави для виконання рішення суду від 29.10.2020 року.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.370 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 8 статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що КАС України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (стаття 287 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15 вказав, що зазначені правові норми КАС України (статті 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

В той же час, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі Горнсбі проти Греції (від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п.40) наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд , одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі Піалопулос та інші проти Греції , від 15 березня 2001 року, заява №40758/09, п.68).

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду .

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України , Робота та інші проти України , Варава та інші проти України , ПМП Фея та інші проти України ), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, неодноразово наведеній у постановах від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, від 03.04.2019 у справі №820/4261/18, від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а, від 24.09.2020 у справі №640/15623/19.

Крім того, суд звертає увагу, що в постанові від 29.07.2020 у справі №580/1264/19 Верховний Суд вказав, що у разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спір у справі, що розглядається, є тотожним спору в адміністративній справі №160/11439/19, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. У спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

В той же час, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria) від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду , але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) . З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Поряд із цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду , але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом , національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При цьому, суд роз`яснює позивачеві, що відмова у відкритті провадження в даній справі не позбавляє його права звернутись до суду із заявою в порядку, визначеному статтями 382, 383 КАС України.

Керуючись статтями 170, 242, 248, 256, 382, 383 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неперерахування пенсії ОСОБА_1 , що була призначена 11 серпня 2017 року з урахуванням правової позиції Донецького окружного адміністративного суду викладеної у рішенні від 29.10.2020 року по справі №200/6543/20-а та висновків судового експерта №2-4 від 30.06.2021р.; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати пенсію ОСОБА_1 , що була призначена 11 серпня 2017 року виходячи з середньомісячного заробітку за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2005 року (60 календарних місяців); зобов`язання відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області донарахувати і сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 26 травня 2017 року по день перерахунку; стягнення з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судові витрати, що складаються з витрат на судову експертизу в розмірі 10590,91 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Шинкарьова