Справа № 9901/150/20
Суддя: Сімоненко Валентина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Судді Великої Палати Верховного Суду Сімоненко В. М.
у справі № 9901/150/20 (провадження № 11-379заі20)за позовом
позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі.
Короткий виклад історії справи
12 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 13 травня 2020 року № 1247/0/15-20, ухвалене за результатами розгляду подання Третьої Дисциплінарної палати ВРП відповідно до рішення цієї Дисциплінарної палати від 10 квітня 2019 року № 1107/3дп/15-19 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Васильківського міськрайонного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України;
- поновити ОСОБА_1 на посаді судді Васильківського міськрайонного суду Київської області.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення ВРП від 13 травня 2020 року за № 1247/0/15-20 про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Васильківського міськрайонного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України є протиправним, оскільки зазначене рішення містить посилання на протиправне, на його думку, рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 10 квітня 2019 року № 1107/3дп/15-19; рішення прийнято з пропуском строку притягнення судді до відповідальності, передбаченого положенням частини одинадцятої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII);
Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що рішення ВРП від 13 травня 2020 року № 1247/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII немає.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, але визнані судом встановленими. Вважає, що ВРП не врахувала закриття проти нього кримінальної справи за відсутністю складу злочину та не мотивувала свої рішення про звільнення.

За наслідками розгляду цієї апеляційної скарги Велика Палата Верховного Суду

01 вересня 2021 року прийняла постанову, якою залишила касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року - без змін.

Основні мотиви, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

Велика Палата Верховного Суду, вказуючи на законність оскаржуваного рішення ВРП від 13 травня 2020 року №1247/0/15-20 та те, що зазначене рішення містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла такого висновку. Зокрема, в оскаржуваному рішенні зазначено, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді було рішення ВРП від 30 січня 2020 року № 248/0/15-20, яким залишено без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 10 квітня 2019 року № 1107/3дп/15-19 «Про притягнення судді Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності». В оскаржуваному рішенні від 13 травня 2020 року №1247/0/15-20 зазначено, що ВРП при його прийнятті керувалася пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, статтею 56 Закону № 1798-VIII та статтею 115 Закону № 1402-VIII.

Оцінюючи рішення ВРП від 13 травня 2020 року № 1247/0/15-20 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.

Підстави та мотиви для висловлення окремої думки

Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суддя, не згодний із судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.

Проблемним питанням у цій справі є вмотивованість рішення ВРП від 13 травня 2020 року № 1247/0/15-20, про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Васильківського міськрайонного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Відповідно до статті 56 цього Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

Пунктом 3 частини п`ятої статті 126 Конституції України як підставу для звільнення судді встановлено вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП.

Статтею 52 Закону № 1798-VIII встановлено, що рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване, зокрема, з такої підстави: рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Згідно зі статтею 57 Закону № 1798-VIII оскарження рішення ВРП, про звільнення судді з підстав, визначених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване, зокрема, з такої підстави: рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

З аналізу положень статей 52, 57 зазначеного Закону вбачається, що на ВРП покладається обов`язок навести мотиви, з яких вона дійшла певних висновків, та відповідні їм підстави як при вирішенні питання про дисциплінарну відповідальність судді, так і при прийнятті рішення про його звільнення з підстав, визначених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України. Наявність такої вимоги про здійснення перевірки мотивів і підстав на цих обох стадіях обумовлена необхідністю забезпечити таку процедуру, яка гарантує об`єктивний та ретельний розгляд усіх аспектів дисциплінарного провадження, особливо при прийнятті рішення про звільнення з посади, та запобігти можливим зловживанням дисциплінарними провадженнями.

На мою думку, вказані обставини належним чином не враховані ВРП при винесенні рішення про звільнення з посади судді ОСОБА_1 .

Так, факт вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку або грубого нехтування обов`язками має бути встановлений ВРП з урахуванням усіх обставин вчинення такого проступку або грубого нехтування обов`язками, його наслідків, умислу судді у вчиненні відповідних дій та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

Вмотивованість - це вимога наводити письмово у рішенні судження, пояснення, наявність чи відсутність фактів, які є основою висновків. Це також пояснення належного органу, чому він виніс саме таке рішення, погодився з одними та відхилив інші доводи.

Конституція України і Закон № 1798-VIIІ унормували процедуру розгляду питання про звільнення судді з посади. В окремих законодавчих положеннях визначили підстави і порядок розгляду питання звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 3 частини першої статті 126 Конституції України. Прописали, що рішення про звільнення судді приймається за наслідками «розгляду», під яким зазвичай розуміється динамічна функціональна послідовність дій (чинників), яка вимагає дотримуватися певних формальностей та умов, обумовлених питанням звільнення судді з посади.

За законом під час вирішення питання про звільнення судді з посади, ВРП набуває іншої статусної якості (властивості), відмінної від тої, коли ВРП діяла як орган дисциплінарного контролю.

Стадія звільнення судді з посади за особливими обставинами покладає на ВРП обов`язок пізнати і відповісти на ті ймовірні заперечення, факти та/або міркування судді, які мають бути спрямовані власне проти подання Дисциплінарної палати. На цьому етапі може скластися ситуація, яка змушуватиме ВРП подивитись на дії судді через призму обставин, які не були предметом дослідження в межах дисциплінарного провадження, але мають значення на час вирішення питання про звільнення судді. Можуть з`явитися чи будуть заявлені об`єктивні відомості, які впливатимуть і можуть змінити ступінь небезпечності вчиненого порушення або характеризуватимуть особу судді в позитивному світлі. Зрештою, на стадії звільнення судді з посади, навіть за наявності умов, що цілком не виправдовують поведінку судді, але можуть бути достатніми для його прощення, ВРП не позбавлена дискреції відмовити у звільненні судді.

Зрозуміло, що ВРП на стадії вирішення питання про звільнення судді з посади не повинна повторно досліджувати обставини дисциплінарного проступку чи ревізувати рішення дисциплінарних органів.

ВРП на підставі закону й відповідно до мети свого створення в реальності зобов`язана розділяти (виокремлювати) функцію звільнення судді з посади й функцію притягнення судді до дисциплінарної відповідальності на накладення на нього стягнення, розуміючи, що в кожній з них перед ВРП стоять різні завдання й різні цілі, які своєю чергою зумовлюють використання відповідних методів пізнання і вирішення питань, що перед нею постають. ВРП не повинна ототожнювати ці процедури, «зневажати» й через зовнішні форми вираження не давати підстав сприймати розгляд питання про звільнення судді з посади як технічне, само собою очевидне й наперед вже вирішене; як рішення, яке не потребує викладу мотивів його прийняття.

Отже, якщо притримуватися окресленої лінії поведінки, то подання дисциплінарного органу про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, у межах процедури розгляду питання про звільнення судді з посади ВРП має сприймати лише як привід, який детермінує окремий самостійний розгляд питання про звільнення судді з посади, наслідки якого потребують з`ясування достатності аргументів для застосування такого звільнення й винесення відносно цього приводу вмотивованого рішення.

Рішення ВРП від 13 травня 2020 року складається лише з констатації дій Дисциплінарної палати ВРП та посилань на норми закону «Про Вищу раду правосуддя» щодо своїх повноважень.

Наявність такої мотивації у рішенні дисциплінарної палати вочевидь не може вважатись достатньою, оскільки саме рішення за наслідками розгляду подання про звільнення є рішенням про звільнення судді, а тому саме воно повинно містити мотиви такого звільнення та визначені Конституцією України підстави не тільки з посиланням на ці норми.

Мотивація дисциплінарної палати може стосуватись лише наявності дисциплінарного проступку, передбаченого статтею 106 Закону № 1402-VIIIта мотивів застосування такої санкції, як подання про звільнення з посади судді, а не рішення про звільнення судді з посади на підставі статті 126 Конституції України.

З тексту рішення ВРП від 13 травня 2020 року не вбачається жодних мотивів, з яких виходила ВРП при прийнятті рішення про звільнення позивача з посади на підставі статті 126 Конституції України, мотивів застосування найсуворішого покарання та оцінки доводів скаржника що не були предметом розгляду у дисціплінарному провадженні, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину.

Посилання у рішенні ВРП від 13 травня 2020 року на те, що у своєму рішенні дисциплінарна палата дійшла до висновку про те, що дії судді ОСОБА_1 під час розгляду справи свідчать про вчинення ним істотного дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, не може бути визнано мотивованим, оскільки дисциплінарна палата

не наділена повноваженнями для визначення наявності підстав для звільнення, передбачених Конституцією України, а лише визначає наявність дисциплінарного проступку та підстав для застосування за скоєння такого проступку санкції у вигляді подання про звільнення з посади судді.

За таких обставин рішення Вищої ради правосуддя № 1247/0/15-20 від 13 травня 2020 року«Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Васильківського міськрайонного суду Київської області» підлягало скасуванню з підстав невмотивованості.

Суддя Сімоненко В. М.