Справа № 420/7370/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7370/21
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіта-С» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіта-С» до Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) про визнання протиправним та скасування наказу пр. проведення фактичної перевірки, -

В С Т А Н О В И В:

05.05.2021 року позивач ТОВ «Гравіта С» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) в якому просило суд визнати протиправними та скасувати наказ відповідача про проведення фактичної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіта-С» від 20.04.2021 року №2599-п.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність оскаржуваного наказу, оскільки фактична перевірка з тим самим предметом, підставами та за той самий період вже була проведена контролюючим органом на підставі наказу № 6076-п від 04.12.2020 року. Також позивач зазначав, що контролюючий орган наділений правом проведення повторної фактичної перевірки виключно для контролю щодо припинення порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3, і така перевірка може бути проведена лише один раз протягом 12 місяців з дати складання акта за результатами попередньої перевірки. Проте оскаржуваний наказ стосується нової фактичної перевірки протягом дванадцяти місяців з дати складання акта за результатами попередньої фактичної перевірки та не з підстав контролю припинення правопорушення, виявленого в ході попередньої перевірки платника податків, а з загальних підстав.

Зазначав позивач і про те, що оскаржуваний наказ фактично не містить підстав для проведення фактичної перевірки, оскільки зазначення лише номеру підпункту статті Податкового кодексу України не є підставою для її проведення. При цьому наказ не містить конкретно визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньо підставою для проведення фактичної перевірки, з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Гравіта-С».

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ТОВ «Гравіта-С» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про відсутність мотивів за яких суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а посилання на постанови Верховного Суду є такими, що не можуть бути єдиним обґрунтування висновків суду першої інстанції. також апелянт зазначає, що постанови Верховного суду, на які послався суд першої інстанції, не містять висновків щодо застосовування норм права у тотожних правовідносинах, оскільки постанова від 22.04.2021 року у справі №805/3809/16-а ухвалена у справі предметом спору в якій було податкове повідомлення-рішення (інші правовідносини), а постановою від 21.01.2021 року у справі №460/1239/19 Верховний Суд передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головне управління ДПС в Одеській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 20.04.2021 р. Головним управлінням ДПС в Одеській області (відокремленим підрозділом ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) виданий наказ №2599-П «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Гравіта С», код 39085584», яким призначена фактична перевірка з метою здійснення контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, яку наказано провести за період 01.07.2019 року за адресою господарської одиниці: Одеська область, білгород-Дністровський район, с/рада Підгірненська, комплекс будівель та споруд №4, будинок б/н тривалістю 10 діб з 28.04.2021 року (а.с. 5, 44-45).

В наказі зазначено, що фактична перевірка призначена на підставі п.п. 19-1.1.4 п. 19-1, п.п. 19-1.1.14 п. 19-1 ст. 19-1, ст. 20, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України (а.с. 5, 44-45).

Оскаржуваний наказ містить дату з якої визначено провести фактичну перевірку позивача (з 28.04.2021 р.), податкову адресу, адресу господарської одиниці, тривалість перевірки (10 діб), період, який підлягає перевірці (з 01.07.2019 року по дату закінчення фактичної перевірки), перелік осіб, які мають здійснити фактичну перевірку, із зазначенням їх посад, прізвищ, імен та по батькові.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач правомірно прийняв оскаржуваний наказ про проведення фактичної перевірки позивача, використовуючи для цього таку окрему підставу, як здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, внаслідок чого оскаржуваний наказ №2599-п від 20.04.2021 року відповідає вимогам ПК України, прийнятий з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності передбачених ПК України підстав. Також суд першої інстанції послався на обов`язковість врахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у більш пізніших постановах, зокрема у постанові від 21.01.2021 року у справі №460/1239/19, від 22.04.2021 року у справі №805/3809/16-а.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд встановив помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до норм ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19-1 ПК України, визначені функції контролюючих органів.

Так, зокрема, контролюючі органи виконують такі функції:

- здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (п.п. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України, тут і надалі в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу);

- здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (п.п. 19-1.1.14. п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України).

Як зазначено у п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Тобто, щодо обігу підакцизних товарів фактична перевірка проводиться виключно щодо наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст. 80 ПК України.

Відповідно до п. 80.1. ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2. ст. 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України).

Відповідно до п. 80.5. ст. 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно із п. 80.7. ст. 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до п. 81.1.ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 81.2. ст. 80 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.

У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до копії оскаржуваного наказу, яка додана позивачем до позову (а.с. 5) підставою для проведення фактичної перевірки зазначено підпункт 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, відповідно до якого фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до проведення такої перевірки, та за наявності такої підстави - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Апеляційний суд зазначає, що в пункті 81.1 ст.81 ПК України викладені вимоги до наказу на проведення перевірки, відповідно до яких в наказі обов`язково зазначаються наступні відомості: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності в оскаржуваному наказу підстав для проведення фактичної перевірки, визначених ПК України, та погоджується з доводами апеляційної скарги з цього приводу, з огляду на таке.

Оскаржуваний наказ містить таке формулювання:

«На підставі п.п. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 19-1.1.14 п. 19-1.1 ст. 19-1, ст. 20, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями)……. з метою здійснення контролю за дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліценцій, свідоцтв.».

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що під поняттям «підстава» розуміється не нумераційне позначення підпункту ст. 80 ПК України, а обставини, які в цих підпунктах розкриваються та мають об`єктивно існувати. Іншими словами під «підставою» у п. 80.2 ст. 80 та в абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України необхідно розуміти не порядковий номер підпункту пункту статті, а безпосередньо інформацію, відомості та інші обставини, що обумовили необхідність застосування певної норми.

Апеляційний суд, дослідивши зміст оскаржуваного наказу встановив, що зі змісту оскаржуваного наказу не можливо встановити:

- яку саме інформацію про порушення позивачем вимог законодавства отримало ГУ ДПС в Одеській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права), що стала у подальшому підставою для прийняття наказу №2599-п від 20.04.2021 року;

- внаслідок чого (за наявності яких фактичних обставин, окрім безпосереднього посилання на норму ПКУ) виникла обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обігу товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв.

У зв`язку з цим з оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену Податковим кодексом України підставу для призначення фактичної перевірки позивача та чи дійсно в наявності була така інформація у розпорядженні контролюючого органу на час прийняття оскаржуваного наказу, і чи саме ця інформація слугувала такою підставою.

При цьому апеляційний суд зазначає, що матеріали справи містять копію доповідної записки начальника управління контролю за підакцизними товарами від 05.04.2021 року №193/15-32-09-02 (а.с. 41-43), за змістом якої в результаті співставлення даних Єдиного реєстру акцизних накладних та Єдиного реєстру податкових накладних АІС «Архів електронної звітності» ТОВ «Гравіта С» за 2021 рік встановлені розбіжності, а саме:

- за інформацією Єдиного реєстру акцизних накладних об`єм придбання дизельного палива становить 69 300,55 л.

- за інформацією Єдиного реєстру податкових накладних об`єм придбання дизельного палива становить 91 956,11 л.

Також, в доповідній записці встановлено, що стосовно ТОВ «Гравіта С»:

- не надходило інформації щодо порушення норм чинного законодавства у сфері обігу підакцизних товарів від інших структурних підрозділів;

- не надходило інформації з відкритих джерел (ЗМІ, Інтернет тощо) щодо порушень законодавства;

- фактична перевірка за місцем здійснення господарської діяльності з питань здійснення контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів у 2019-2021 роках не проводилась;

- ТОВ «Гравіта С» не є платником акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового;

- відсутня інформація щодо зареєстрованих акцизних складів / акцизних складів пересувних;

- ТОВ «Гравіта С» має ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

Таким чином, доповідна записка не містить прямих посилань на можливе порушення апелянтом норм податкового законодавства, не містить інформації, яка б обґрунтовано свідчила про необхідність проведення фактичної перевірки саме з 01.07.2019 року адже розбіжності у базах даних виявлені лише за 2021 рік, а сам оскаржуваний наказ не містить жодних підстав для проведення фактичної перевірки апелянта, в тому числі не містить і інформації (посилання) на зазначену вище доповідну записку.

При цьому апеляційний суд зазначає, що за приписами абзаців першого та другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку щодо неможливості посилання контролюючого органу на доповідну записку від 05.04.2021 року №193/15-32-09-02, в обґрунтування правомірності оскаржуваного наказу, оскільки цей доказ не був покладений в основу оскаржуваного наказу (у якості підстав наказ не містить посилання на доповідну записку), а матеріали справи не містять доказів неможливості посилання на вказану доповідну записку, як на підставу проведення фактичної перевірки з метою обґрунтування законодавчо встановленої необхідності для контролюючого органу здійснення належного податкового контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обігу товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не зазначені підстави для проведення фактичної перевірки, зміст наказу не надає можливості ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення фактичної перевірки, наявні в матеріалах справи докази (доповідна записка) не були покладні в о соснову оскаржуваного наказу, матеріали справи не містять інформації яка свідчить про порушення законодавства або про їх можливі порушення і в якому порядку вона була отримана, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, згідно якої, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, Тошкуца та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Перевіряючи доводи апелянта щодо протиправного, на думку апелянта, прийняття судом першої інстанції відзиву на позов та додатків до нього апеляційний суд встановив таке.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 36-60), Головним управлінням ДПС в Одеській області (юридичною особою публічного права, ) 11.06.2021 року був наданий відзив на позовну заяву, підписаний представником Мунтяном Є.О, та додатки:

- копія доповідної записки начальника управління контролю за підакцизними товарами від 05.04.2021 року №193/15-32-09-02 (а.с. 41-43),

- копія оскаржуваного наказу (а.с. 44-45),

- копія направлень на перевірки від 28.04.2021 року №5112/15-32-09-02, № 5113-15-32-09-02 (а.с. 46, 47),

- копія запиту від 06.05.2021 року №2877/КПР/15-32-09-02-07 про надання позивачем документів за період з 01.07.5019 року по дату закінчення перевірки, та доступу до території, приміщень та майна (а.с. 48-50),

- копія акту від 06.05.2021 року № 1455/15-32-09-02 про відмову від підпису у направлення на проведення фактичної перевірки (який не містить дату, коли посадова особа апелянта відмовилась від підпису) (а.с. 51),

- копія акту від 06.05.2021 року №1456-15-32-09-02 про відмову від допуску до проведення фактичної перевірки та допуску до обстеження території, приміщень та іншого майна (а.с. 52) (який не містить дату, коли посадова особа апелянта відмовилась від допуску до проведення фактичної перевірки),

- копія акту від 06.05.2021 року №1457/15-32-09-02 відмови від підпису та отримання акту не допуску до перевірки, відповідно до якого посадова особа апелянта 06.05.2021 року о 14:00 год. відмовилась від підпису акту не допуску до перевірки, (а.с. 53),

- копія акту 06.05.2021 року №1458/15-32-09-02 відмови від підпису та отримання запиту від 06.05.2021 року №2877/КПР/15-32-09-02-07 про надання документів та доступу до території, приміщень та іншого майна (а.с. 54).

- копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 22.07.2020 року, щодо юридичної особи Головного управління ДПС в Одеській області, код 43142370, відповідно до якої Мунтян Євген Олегович має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, зокрема дії виключно в судах України без окремого доручення керівника (самопредставництво суб`єкта владних повноважень) (а.с. 55-59).

Відповідно до частини 1 статті 43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Частиною третьою статті 43 КАС України встановлено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 893 від 30.09.2020 року «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС в Одеській області.

За приписами п. 2 Постанови КМУ № 893 від 30.09.2020 року, територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Постанови КМУ № 893 від 30.09.2020 року, права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Постанови КМУ № 893 від 30.09.2020 року Державна податкова служба зобов`язана забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Відповідно до пункту 1 наказу ДПС України №529 від 30.09.2020 року «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», утворені, як відокремлені підрозділи Державної податкової служби, територіальні органи за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС в Одеській області.

Наказом ДПС України № 643 від 12.11.2020 року «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС» затверджені положення, зокрема про Головне управління ДПС в Одеській області.

Відповідно до п. 1 наказу ДПС України №755 від 24.12.2020 року «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій», враховуючи виконання вимог, визначених абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 (893-2020-п) "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" (далі - Постанова № 893), вирішено розпочати з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Відповідно до наказу ДПС України №114 від 30.12.2020 року «Про початок забезпечення здійснення Головним управлінням ДПС в Одеській області повноважень та функцій», розпочато з 01.01.2021 року здійснення Головним управлінням ДПС в Одеській області, утвореним як відокремлений підрозділ ДПС, функцій і повноважень Головного управління ДПС в Одеській області, що ліквідується відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 893.

Таким чином, з 01.01.2021 року усі повноваження та функції Головного управління ДПС в Одеській області (як юридичною особи, ), здійснює Головне управління ДПС в Одеській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права, код ЄДРПОУ ВП: 44069166), яке і було зазначене відповідачем в уточненому позову, поданому на усунення недоліків позовної заяви (а.с. 24-25) .

Враховуючи зазначені обставини, з 01.01.2021 року саме Головне управління ДПС в Одеській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права, код ЄДРПОУ ВП: 44069166), як правонаступник всіх прав та обов`язків, має, як адміністративну процесуальну правоздатність так і адміністративну процесуальну дієздатність, тобто здійснює адміністративні процесуальні права та обов`язки, зокрема і в цій справі.

За тих самих підстав, з 01.01.2021 року Головне управління ДПС в Одеській області (як юридична особа, ), була позбавлена адміністративної процесуальної правоздатності, та, як наслідок, і адміністративної процесуальної дієздатності.

За таких підстав, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що суд першої інстанції прийняв відзив на позовну заяву від особи, яка станом на 01.01.2021 року позбавлена адміністративної процесуальної правоздатності, та, як наслідок, і адміністративної процесуальної дієздатності.

При цьому апеляційний суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджені доводи суду першої інстанції щодо підпису відзиву на позов представником Головного управління ДПС в Одеській області Є.О. Мунтяном, який згідно інформації, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є уповноваженим представником як юридичної особи Головного управління ДПС в Одеській області, так і відокремленого підрозділу Головного управління ДПС в Одеській області.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву зазначена особа, яка подає відзив відповідач Головне управління ДПС в Одеській області, , відзив підписаний представником ГУ ДПС в Одеській області Мунтяном Є.О., на підтвердження повноважень особи, яка підписала відзив додана виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 22.07.2020 року, щодо юридичної особи Головного управління ДПС в Одеській області, код 43142370, відповідно до якої Мунтян Євген Олегович має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, зокрема дії виключно в судах України без окремого доручення керівника (самопредставництво суб`єкта владних повноважень) (а.с. 55-59). Матеріали справи не містять, а ні відзиву належного відповідача Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права, код ЄДРПОУ ВП 44069166), а ні документів на підтвердження повноважень Мунтяна Євгена Олеговича діяти від імені та в інтересах Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Наявність певної інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, не звільняє представника сторони, у разі подання заяви по суті справи, від обов`язку надати документ, що посвідчує його повноваження, якщо у справі немає такого документа (ст. 59, 60 КАС України).

Натомість матеріалами справи підтверджено надання відзиву на позов саме Головним управлінням ДПС в Одеській області, , яке з 01.01.2021 року позбавлене адміністративної процесуальної правоздатності, та, як наслідок, і адміністративної процесуальної дієздатності.

Також апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги щодо відсутності підстав для посилання судом першої інстанції на обов`язковість врахування правових висновків, викладених у більш пізніших постановах Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 460/1239/19 та від 22.04.2021 у справі № 805/3809/16-а, згідно з якими у наказі достатньо посилання лише на правову норму та достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Так, апеляційний суд зазначає, що постанови Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 460/1239/19 та від 22.04.2021 року № 805/3809/16-а прийняті за обставин, які є відмінними від обставин даної справи, оскільки у наведених справах не оскаржено наказів про проведення фактичних перевірок та вказані постанови касаційного суду не містять висновків щодо застосування саме положень пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, який є підставою для прийняття оскаржуваного наказу у справі, яка переглядається апеляційним судом. Також, апеляційний суд зазначає, що обставини справи № 805/3809/16-а склалися у 2016 році, а справу № 460/1239/19 направлено на новий розгляд.

Зазначене у сукупності свідчить про неможливість застосування у спірних правовідносинах висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 21.01.2021 року у справі № 460/1239/19 та від 22.04.2021 року у справі № 805/3809/16-а, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції при розгляді справи порушені норми процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права, не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи, а тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нового судового рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з урахуванням приписів ст. 139 КАС України, апеляційний суд дійшов висновку що на користь апелянта мають бути стягнуті з відповідача, понесені апелянтом судові витрати у загальній сумі 5675 грн. (2270 грн. судового збору, сплаченого при подання позову (а.с. 10-а), 3405 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги (а.с. 154).

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-80, 242, 257, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіта-С» - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі №420/7370/21 - скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіта-С» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) №2299-п від 20 квітня 2021 року «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Гравіта-С», код 39085584».

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіта-С» () у відшкодування понесених судових витрат (сплаченого судового збору) 5675 грн. (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.09.2021 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.