Справа № 240/4848/20
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

27 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 240/4848/20

адміністративне провадження № К/9901/21526/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС Бочка» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ТОВ "АЗС Бочка" звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Житомирській області про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 127 від 28 лютого 2020 року;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області видати Товариству з обмеженою відповідальністю "АЗС Бочка" ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, буд. 55а.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 28 лютого 2020 року № 127 про відмову ТОВ "АЗС Бочка" у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, буд.55а.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Житомирській області повторно розглянути заяву ТОВ "АЗС Бочка" щодо видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, буд.55а, разом із поданими документами та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову.

В цій частині прийнято нове рішення, яким зобов`язано Головне управління ДПС у Житомирській області видати ТОВ "АЗС Бочка" ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, буд. 55а.

В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДПС у Житомирській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зупинити виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року та рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року. Скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року та рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та заміну сторони (відповідача) її правонаступником.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року, викладені в касаційній скарзі Головного управління ДПС у Житомирській області. Скаржнику надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання доказів, які підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження; надання документу про сплату судового збору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 08 липня 2021 року скаржником подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. Поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржник обґрунтовує тим, що Головне управління ДПС у Житомирській області не позбавлено права на повторне звернення до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою. Зазначає, що касаційна скарга подана повторно протягом одного року з моменту прийняття рішення суду апеляційної інстанції. Вказує на необхідність дотримання принципу забезпечення касаційного оскарження рішень, а також те, що касаційна скарга відповідає за формою та змістом вимогам, визначеним у статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, скаржником не наведено мотивів та не надано жодних доказів, які свідчать про неможливість звернення до Верховного Суду повторно з 21 квітня 2021 року по 08 червня 2021 року.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В контексті вищевикладеного, наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження, не можуть бути визнані поважними, а тому в задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження слід відмовити.

Частиною третьою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Зважаючи на те, що Судом визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження, викладені в заяві Головного управління ДПС у Житомирській області, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 08 липня 2021 року та не надано доказів сплати судового збору.

Щодо заяви Головного управління ДПС у Житомирській області про заміну сторони (відповідача) її правонаступником, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво можливе в будь-якій стадії процесу. Однією із підстав процесуального правонаступництва є припинення юридичної особи.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Встановлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності. Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби та Державної митної служби.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», наказу ДПС України від 08 жовтня 2020 року № 556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС» ліквідовано Головне управління ДПС у Житомирській області, як юридичну особу публічного права та відповідно до наказу ДПС від 30 вересня 2020 року № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено Головне управління ДПС у Житомирській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

Згідно з вимогами Положення про Головне управління ДПС у Житомирській області, затвердженого наказом ДПС від 12 листопада 2020 року № 643, Головне управління ДПС у Житомирській області (код ЄДРПОУ ВП 44096781) є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Житомирській області ().

Таким чином, на даний момент усі права та обов`язки внаслідок проведеної реорганізації перейшли від ГУ ДПС в Житомирській області до ГУ ДПС в Житомирській області як відокремленого підрозділу ДПС, яке є правонаступником відповідача.

Оскільки позивач - Головне управління ДПС у Житомирській області () вибуло, а його правонаступником є Головне управління ДПС у Житомирській області (код ЄДРПОУ ВП 44096781), то колегія суддів вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що у відкритті провадження Судом відмовлено, клопотання скаржника про зупинення дії оскаржуваних судових рішень не підлягає розгляду.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Замінити відповідача у справі Головне управління ДПС у Житомирській області () на його правонаступника Головне управління ДПС у Житомирській області (код ЄДРПОУ ВП 44096781).

2. Визнати неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження та відмовити в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Житомирській області про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року.

3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС Бочка» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

4. Надіслати Головному управлінню ДПС у Житомирській області копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя В.М. Шарапа