Справа № 420/9293/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9293/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону ДПС України про визнання протиправними дій, визнання протиправним рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
03.06.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону ДПС України, в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби;

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби в розмірі 12720 грн 25 коп.;

3) визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України вiд 21.05.2019 року № 223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби без урахування 19 річної календарної вислуги років;

4) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) врахувати весь період календарної служби, нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» включаючи грошову винагороду за бойове чергування та премію за результати несення служби в сумі 13084 грн.80 коп.;

5) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати на день звільнення 21.05.2019 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2012 - 2018 роки;

6) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2018 роки (49 діб) передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 з травня 2019 року до дня фактичної виплати;

7) зобов`язати Білгород-Дністровський прикордонний загін нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, на суму не включеної у грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, премії за результати несення служби та винагороду за бойове чергування за 17 календарних років з травня 2019 року до дня фактичної виплати;

8) зобов`язати Білгород-Дністровський прикордонний загін нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати на недоплачену грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки з травня 2019 року до дня фактичної виплати;

9) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2012 - 2018 роки з травня 2019 року до дня фактичної виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України. 21 травня 2019 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №223-ос вiд 21.05.2019 року був виключений зі списків особового складу прикордонного загону та знятий з усіх видів забезпечення. 13.05.2021 року позивач звернувся до начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону з проханням про нарахування йому компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2012-2019 рік в кількості 56 діб, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702. У відповідь отримав відмову, мотивуючи це тим що у 2012, 2013, 2014, 2019 роках, займана посада не передбачала додаткової відпустки, що стосується 2015-2018 років то Білгород-Дністровський прикордонний загін зазначив, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено.

У позові вказано, що позивач погоджується, що його посада не передбачала такої відпустки лише за 2019 рік, де у червні місяці 2018 року вона змінилася з посади інспектора прикордонної служби 1 категорії, на посаду інспектора прикордонного контролю 1 категорії, наказом 257-ос вiд 07.06.2018 року. Що стосується 2012-2014 років, то в цій частині, позивач не погоджується з доводами Білгород-Дністровського прикордонного загону, оскільки з 15.12.2008 року по 17.02.2012 року він перебував на посаді ІПС (інспектор прикордонної служби) 1 категорії, з 17.02.2012 року по 09.07.2012 року, на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії (наказ 34-ос від 17.02.12 р.), з 09.07.2012 року по 09.12.2014 рік інспектор прикордонної служби 1 категорії (наказ 134-ос від 09.07.12 року). Всі вищезазначені посади передбачають додаткову відпустку передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702/

Також, у позові вказано, що Білгород-Дністровським прикордонним загоном протиправно не виплачено одноразову грошову допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». А саме, лише за 17 повних календарних років служби без урахування 19 річної календарної вислуги років. Право на вказану грошову допомогу при звільненні гарантовано військовослужбовцям ч. 2 ст. 15 Закону № 2011 -XII. Оскільки позивач у період із травня 1993 року по листопад 1994 року проходив дійсну строкову військову службу та при звільненні iз неї не набув права на виплату спірної одноразової допомоги, так як відповідно до п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII така виплачується військовослужбовцям, крiм військовослужбовців строкової військової служби, то при повторному звільненні, відповідно до абз. 8 п. 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, строк календарної служби позивача для визначення розміру одноразової грошової допомоги мав бути обчислений згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Отже, зазначено у позові, відповідач протиправно не врахував два роки календарної вислуги, для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні. Сума заборгованості складає 13084 грн 80 коп.(11588,30+792,50+704)*50%*2 роки календарної служби.

Крім того, як вказує позивач, з довідки №225 від 20.05.2021 року, виданої Білгород-Дністровським прикордонним загоном, та особистої картки грошового забезпечення за 2019 рік, ОСОБА_1 дізнався, що йому протиправно не проведено повного розрахунку в частині виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 календарних років, а саме без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування (БЧ) 704 грн. та премії за результати несення служби (PHC) 792.50 грн. Відповідно, недоплата одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірі 5% місячного грошового забезпечення, при вислузi 17 календарних років, становить недоплату в розмірі 12720 грн. 25 коп. (792.5+704)*50%*17 календарні роки.

Як стверджує позивач, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразовi додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Оскільки додаткова грошова винагорода за бойове чергування та премія за результати несення служби нараховувалась і виплачувалась щомісяця, позивач вважає дії Білгород-Дністровського прикордонного загону протиправними в частині невнесення цих сум у розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні.

Ухвалою від 08.06.2021 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 і відкрито провадження в адміністративній справі.

15.06.2021 року за вх.№31237/21 від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 15.06.2021 року за вх.№31237/21.

29.06.2021 року (вх.№33959/21) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками, згідно переліку, який у ньому викладено (а.с.37-47).

Щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, то у відзиві вказано, що відповідно до наказу начальника 25 прикордонного загону вiд 21.04.2020 року від 185-ос внесено змiни до наказу від 21.05.2019 року No223-ос та виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за 70 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки.

З посиланням на положення абз.1, абз.3 п.4 ст.10-1, п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ, відповідач зазначає, що зазначеною нормою спеціального закону передбачено право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби, яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абз. 1 п. 4 ст. 10-1 Закону № 2011 ХII та на підставі іншого закону мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.

У відзиві вказано, що відповідно до наказу начальника 25 прикордонного загону вiд 21.04.2020 року від 185-ос внесено змiни до наказу від 21.05.2019 року No223-ос та виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за 70 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки.

У період з 2012 по 2014 рік, відповідно до послужного списку позивача, останній не проходив військову службу на посадах, які передбачають право на додаткову відпустку.

Щодо виплати грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 27 років, відповідач зазначає, що вислуга років (календарна та пільгова) враховується для визначення наявності права на виплату одноразової грошової допомоги та повинна складати у сукупності більш 10 років. Саме для позивача вказана позицiя не має значення так як він має вислугу років загальну більш 27 років, а також календарну більш 17 років, та відповідно він має право на отримання одноразової грошової допомоги. Що стосується розміру одноразової грошової допомоги, то має значення лише календарна вислуга років, з якою розраховується загальний розмір грошової допомоги, а саме 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Оскільки позивачу розрахована одноразова грошова допомога при звiльненнi саме з повних 17 календарних років вислуги, його позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають.

Щодо компенсації втрати частини доходів, то відповідач вказує, що у контексті положень Закону № 2050 право на компенсацію втрати частини доходу за порушення строків його виплати виникає лише у разі якщо такий дохід має постійний, а не разовий характер.

Щодо включення до одноразової грошової допомоги при звільненні виплати за бойове чергування (бойову службу) і виплати з додаткового преміювання, то відповідач зазначає, що згідно Інструкції Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558 розділу V пункту 6 військовослужбовцям, які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород). Бойове чергування (бойова служба) є винагородою додаткових видів грошового забезпечення. Винагорода за бойове чергування (бойову службу) та додаткове преміювання військовослужбовців, які несуть службу в прикордонних нарядах у наднормованому режимі виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів начальника органу Держприкордонслужби. В травні 2019 року ОСОБА_1 було нараховане бойове чергування та додаткове преміювання військовослужбовців, які несуть службу в прикордонних нарядах у наднормованому режимi за квітень 2019 року на підставі наказів начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону. На день звільнення (21.05.2019 року) підстав для включення додаткового преміювання військовослужбовців, які несуть службу в прикордонних нарядах у наднормованому режимі в травні 2019 року до одноразової грошової допомоги при звільненнi немає.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 06.07.2021 року вирішено направити матеріали справи №420/9293/21 до П`ятого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із надходженням апеляційної скарги на ухвалу від 22.06.2021 року по справі №420/9293/21 та вирішено зупинити провадження в адміністративній справі №420/9293/21 до ухвалення П`ятим апеляційним адміністративним судом рішення за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу від 22.06.2021 року по справі №420/9293/21.

22.07.2021 року П`ятим апеляційним адміністративним судом за результатами розгляду апеляційної скарги позивача на ухвалу від 22.06.2021 року по справі №420/9293/21 постановлено ухвалу, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про відкликання апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року та повернуто апелянту апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

05.08.2021 року (вх.№42688/21) адміністративна справа №420/9293/21 повернулась до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 06.08.2021 року поновлено провадження по справі.

27.07.2021 року (вх.№40570/21) від позивача до суду надійшов уточнений адміністративний позов (заява про збільшення позовних вимог), в якому позивач просить внести такі уточнення в позовні вимоги:

Пункт 3. Визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року № 223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби без урахування 27 річної вислуги років.

Пункт 4. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) врахувати весь період військової служби, нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних років військової вислуги, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (включаючи при обрахунку, грошову винагороду за бойове чергування та премію за результати несення служби), в сумі 65424 грн. з одночасною компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

Пункт 8. Зобов`язати Білгород-Дністровський прикордонний загін, нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, на недоплачену грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років, з травня 2019 року по день фактичної виплати.

Також позивачем надано до суду докази направлення вказаного уточненого позову на адресу відповідача по справі.

Ухвалою суду від 06.08.2021 року прийняти до розгляду уточнений позов ОСОБА_1 (заяву про збільшення позовних вимог) по справі 420/9293/21, який надійшов до суду 27.07.2021 року вх. №40570/21 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ч.6 ст.120 КАС України, ст.258 КАС України, враховуючи період перебування головуючого судді по справі у відпустці, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України

Як вбачається з витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Білгород-Дністровський) від 21.05.2019 року №223-ОС (по особовому складу), позивача виключено зі списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) в запас Збройних Сил України на підставі наказу начальника прикордонного загону від 17.05.2019 року №217-ОС (а.с.9).

У наказі начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Білгород-Дністровський) від 21.05.2019 року №223-ОС (по особовому складу), окрім іншого, зазначено: виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 17 календарних років; відрахувати із грошового забезпечення за 6 календарних днів основної щорічної відпустки за 2019 рік, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця; грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік отримав; матеріальну допомогу за 2019 рік отримав; остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 21.05.2019 року.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника 25 прикордонного загону вiд 21.04.2020 року від 185-ос внесено змiни до наказу від 21.05.2019 року No223-ос та виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за 70 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки (а.с.45).

Як вказано у позові, 13.05.2021 року позивач звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням про нарахування йому компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2012-2019 рік в кількості 56 діб, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.

25.05.2021 року відповідачем у відповідь на заяву позивача складено лист №11/А-72, в якому зазначено, що у 2012- 2014 роках, займана посада не передбачала додаткової відпустки, що стосується 2015-2018 років то Білгород-Дністровський прикордонний загін зазначив, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено.

Також, у листі повідомлено, що на день звільнення позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільнення з військової служби за 17 календарних років.

Щодо включення до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, то позивача повідомлено, що дана Постанова на день звільнення ОСОБА_1 втратила чинність і дана виплата не входила до сколаду грошового забезпечення військовослужбовців.

Вважаючи протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби, рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року № 223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби без урахування 27 річної вислуги років, дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати на день звільнення 21.05.2019 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2012 - 2018 роки, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 (далі - постанова №702) затверджено, зокрема, переліки військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку, згідно з додатком 4.

Так, відповідно до п.п.4, 4-1, 5 додатку 4 до Постанови №702 військовослужбовці, що займають посади У ВІДДІЛЕННЯХ ІНСПЕКТОРІВ прикордонної служби - Інспектор прикордонної служби 1,2,3 категорії, інспектор прикордонної служби - майстер, Інспектор прикордонної служби 2,3 категорії дозиметрист, віднесені до посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, зокрема, тривалістю 7 календарних днів.

Як встановлено судом, позивач, зокрема, у період з 15.12.2008 року по 07.06.2018 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посадах інспектора прикордонної служби І та ІІ категорії.

Відтак, позивач, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби, займаючи посади визначені додатком 4 до Постанови №702, у період з 2012 по 2018 рік мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 затверджено Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Пунктом 11 вказаного Порядку передбачено, що щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2012 року по 2018 рік.

Судом встановлено, що рішенням суду від 09.04.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року по справі №420/137/20 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України (, місцезнаходження: вул. Військової слави, 14, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, визнано протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського прикордонного загону щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби -21.05.2019 року, зобов`язано Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління ДПС України (, місцезнаходження: вул. Військової слави, 14, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби -21.05.2019 року, відмовлено в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 .

Водночас, як вже встановлено судом, відповідно до наказу начальника 25 прикордонного загону вiд 21.04.2020 року від 185-ос внесено змiни до наказу від 21.05.2019 року No223-ос та виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за 70 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки (а.с.45), тому підстави для призначення та виплати компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я у період з 2015 року по 2018 рік у позивача відсутні, оскільки фактично, він обрав вид додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Другого апеляційного адміністративного суду викладеною у постанові від 27.10.2020 у справі №520/7314/20.

При цьому в постанові Верховного суду від 31.03.2021 року по справі №520/7314/2020 суд дійшов наступних висновків: «…Відповідно до абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

37. Таким чином, зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу третього пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та на підставі іншого закону, мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором».

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати на день звільнення 21.05.2019 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2012 - 2018 роки та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2018 роки (49 діб) передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 з травня 2019 року до дня фактичної виплати підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати на день звільнення 21.05.2019 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2012 - 2014 роки;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2014 роки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.

Вирішуючи питання про наявність підстав для включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби, суд зазначає.

Як стверджує позивач та не спростовує відповідач, бойове чергування та додаткове преміювання військовослужбовців, які несуть службу в прикордонних нарядах у наднормованому режимі виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів начальника органу Держприкордонслужби.

Відповідно до пункту 2 стаття 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 року № 558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за № 854/32306 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яка набрала чинності з 10.08.2018 року.

Відповідно до п.п. 1, 6 п. 9 «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби» Розділу V «Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям залежно від умов проходження служби» Інструкції 558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються - для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород).

Тобто, вказаною інструкцією встановлено обмеження щодо включення до складу грошового забезпечення винагород.

Судом встановлено, що до складу грошового забезпечення позивача з якого здійснено обчислення одноразової грошової допомоги увійшли посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини другої та третьої статті дев`ятої Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ не встановлено обмеження щодо включення до складу грошового забезпечення винагород.

За приписами частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином суд зазначає, що під час розв`язання правової колізії між нормами вищевказаної Інструкції та Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ щодо включення до складу грошового забезпечення винагород, перевагу належить віддати положенням Закону як акту права вищої юридичної сили.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає - Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Згідно з п. 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п. 4 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7 розділу І Порядку № 260 серед іншого визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, відслужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п. 1 розділу XXXI Порядку № 260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Відповідно до додатку № 25 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 за №294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці у з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу), відсотків посадового вкладу від 10 до 30.

Відповідно до пп.1 п.3 розділу IV вказаної Інструкції військовослужбовцям, які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, передбачених Інструкцією про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1391/27836; екіпажів літаків, вертольотів, кораблів, катерів, що виконують завдання з охорони державного кордону територіального моря та виключної (морської) економічної зони України, за час бойового чергування (бойової служби) виплачується винагорода в розмірі до 20 відсотків посадового окладу, обчисленого в установленому порядку за 13 тарифним розрядом, установленим у додатку 1 до постанови № 704 на місяць.

Підпунктом пункту 3 розділу IV вказаної Інструкції визначено, що винагорода за бойове чергування (бойову службу) виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів відповідного начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Підставою для видання наказу є рапорти відповідних начальників (командирів) підрозділів, у яких зазначаються посада, прізвище та ініціали військовослужбовців, які залучалися до несення бойового чергування (бойової служби), кількість чергувань (вилітів) та загальний відсоток для встановлення розміру винагороди.

Судом встановлено, що у період з січня 2019 року по травень 2019 року позивачу виплачувалася винагорода за бойове чергування та премія за результати несення служби, а тому, на переконання суду, за жодних обставин такі складові не можуть вважатись одноразовими.

Наведені висновки відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 по справі №522/2738/17 та Верховним Судом у постановах від 24.06.2020 по справі № 0640/4032/18, від 16.05.2019 по справі № 826/11679/17, від 14.07.2021 року по справі №820/1784/17

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби є протиправними.

Щодо доводів позивача про протиправність рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладеного у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року № 223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби без урахування 27 річної вислуги років, суд зазначає.

Як вже вказано вище, частиною 2 статті 15 цього Закону передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до пп.1 п.9 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 року № 558, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за № 854/3230 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду правова норма частини другої статті 15 Законі №2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Таким чином, особа набуває права на виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності вислуги років 10 і більше.

В той же час, при визначенні розміру грошової допомоги застосовується саме календарна вислуга років.

Так, Згідно наказу №223-ОС від 21.05.2019 року, календарна вислуга років позивача склала 19 років 2 місці 26 днів, пільгова 08 років 07 місяців 21 день, всього військова служба 27 років 10 місяців 17 днів.

Даним наказом вирішено відповідно до п.п. 3 п. 9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби виплатити за 17 календарних років.

Суд зазначає, що п.п. 3 п. 9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 визначає, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», а також тим, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України, одноразова грошова допомога не виплачується.

Таким чином, оскільки позивач звільнений з військової служби не з підстав, які зазначені у п.п. 3 п. 9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, так як при визначенні розміру грошової допомоги застосовується саме календарна вислуга років, яка у ОСОБА_1 складає 19 років, суд дійшов висновку, що дії відповідача по прийняттю рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яке викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України вiд 21.05.2019 року № 223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби відповідно до п.п. 3 п. 9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 є протиправними.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби та щодо протиправності рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року № 223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення і похідні від них вимоги про здійснення нарахування та виплати недоплаченої грошової допомоги підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби;

- визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо прийняття рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яке викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України вiд 21.05.2019 року № 223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби відповідно до п.п. 3 п. 9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558.

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні передбачену п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного одноразову грошового забезпечення за 19 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби;

При цьому, оскільки станом на дату вирішення даної адміністративної справи позивача вже виключено зі списків особового складу відповідача, так як виплата одноразової грошової допомоги здійснювалась саме на підставі наказу від 21.05.2019 року № 223-ос, суд вважає, що для відновлення порушеного права позивача відступні підстави для визнання протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладеного у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 року № 223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби без урахування 19 річної вислуги років, так як наслідком такого визнання є необхідність у скасуванні даного рішенні (в частині).

В той же час, суд зазначає, що обчислення розміру недоотриманої разової грошової допомоги повинно здійснюватись саме відповідачем, який наділений відповідними дискреційними повноваженнями.

Вирішуючи вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати на недоплачену грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення та за невикористані дні додаткової відпустки, суд зазначає.

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні вимоги містяться в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов:

- нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії);

- порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

- затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

- зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;

- доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання виплатити йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, є передчасною, оскільки такі види грошового забезпечення позивачу станом на момент звернення до суду та прийняття даного рішення нарахованою та виплаченою з порушенням строків не було, а відтак у її задоволенні необхідно відмовити

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту d Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 р.: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону ДПС України про визнання протиправними дій, визнання протиправним рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону ДПС України про визнання протиправними дій, визнання протиправним рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати на день звільнення ОСОБА_1 21.05.2019 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2012 - 2014 роки.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2014 роки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , як розрахункової величини у травні 2019 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби;

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо прийняття рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яке викладене у формі наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України вiд 21.05.2019 року № 223-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за 17 повних календарних років служби відповідно до п.п. 3 п. 9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні передбачену п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 19 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за бойове чергування та премії за результати несення служби;

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ));

Відповідач Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління ДПС України (, місцезнаходження: вул. Військової слави, 14, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700).

Суддя С.М. Корой