Справа № 420/5663/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5663/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2007 року від базового місяця січень 2003 року, з 01 січня 2008 року по З0 листопада 2015 року від базового місяця січень 2008 року, з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року від базового місяця січень 2008 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2007 року від базового місяця січень 2003 року, з 01 січня 2008 року по 30 листопада 2015 року від базового місяця січень 2008 року, з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року від базового місяця січень 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому за період проходження військової служби у Південному Одеському територіальному управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), а саме з 01 січня 2003 року по 28 лютого 2018 року, не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Водночас, на думку позивача, проведення індексації грошового забезпечення у зв`язку зі зростанням споживчих цін є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2003 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням вже виплачених сум індексації. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та винести рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 09 грудня 2011 року.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно послужного списку ОСОБА_1 , наданого адвокатом Лобаном О. В., з 16.05.2008 до 09.12.2011 перший проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Військова частина НОМЕР_2 є окремою юридичною особою (ОКПО 23313925) і не підпадає під звернення з претензіями на її дії до Південного Одеського територіального управління (військової частини НОМЕР_1 ) (ОКПО 25575799). Як зазначає апелянта, наказом КВВ МВС України № 140 о/с від 09.12.2011 ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника служби озброєння технічної частини управління Південного територіального командування ВВ МВС України, правонаступником якого є Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), до цього позивач військову службу в цьому управлінні не проходив, відповідно, грошове забезпечення йому не виплачувалось.

Крім того, апелянт зазначає, що отримавши ухвалу суду разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, 25.05.2021 року відповідачем на електронну адресу суду було направлено відзив на позов з відповідними розрахунками щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, який не було враховано судом першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса).

Наказом командувача Національної гвардії України (по особовому складу) від 24.04.2018 року №52о/с підполковника ОСОБА_1 , начальника служби озброєння технічної частини Південного територіального управління Національної гвардії України відповідно до п.1 ч. 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" було звільнено у запас пунктом «б» (за станом здоров`я).

Відповідно до витягу із Наказу начальника Південного територіального управління Національної гвардії України від 31.05.2018 року №112, позивача з 31.05.2018 року було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 11).

Водночас, як зазначає позивач у позові, при звільненні йому не було здійснено нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 28 лютого 2018 року.

Зазначені обставини слугували підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із адміністративним позовом у справі №420/5663/21.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 28 лютого 2018 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за зазначений період, з урахуванням вже виплачених сум індексації. При цьому, за висновками суду першої інстанції, визначення місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) та розрахунок суми індексації є дискреційними повноваженнями відповідача.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» регламентовано, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078 (далі Порядок № 1078). Зазначений Порядок № 1078 поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 11 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 7 пункту 4 Порядку № 1078).

Пунктом 6 Порядку № 1078 визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

На підставі аналізу вищенаведених положень законодавства, можливо дійти висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі № 620/1892/19.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у січні-серпні 2006 року, листопаді-грудні 2006 року, січні-березні 2007 року, серпні-грудні 2007 року, квітні-травні 2008 року, грудні 2008 року, травні-грудні 2009 року, січені-червні 2010 року, листопаді-грудні 2010 року, січені-грудні 2011 року, квітні червні 2014 року, серпні, жовтні, грудні 2014 року, квітні - серпні 2015 року, листопаді та грудні 2016 року.

Водночас за інші періоди позивачу не розраховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Разом з тим, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, де позивач проходив службу та який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу суми індексації грошового забезпечення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача, з урахуванням вже виплачених сум індексації.

Разом з тим, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця відсутні.

При цьому колегія суддів враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року (справа №240/11882/19), які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Водночас, колегія суддів погоджується із доводами апелянта щодо періодів індексації з 16.05.2008 до 09.12.2011 року, з огляду на наступне.

Так, порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України визначається Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 15.03.2018 № 200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 р. за № 405/31857 (далі Інструкція № 200).

Відповідно до п. 3 Інструкції № 200 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у військових частинах за місцем служби, відповідно до п. 9 індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених чинним законодавством України та відповідно до п. 12 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених кошторисом військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у період з 16.05.2008 року (наказ КВВ МВС України №33 о/с від 16.05.2008 року) до 09.12.2011 року ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 . З 09.12.2011 року (наказ КВВ МВС України №140 о/с від 09.12.2011 року) ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника служби озброєння технічної частини управління Південного територіального командування ВВ МВС України, правонаступником якого є Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ).

З урахуванням того, що у період з 16.05.2008 до 09.12.2011 року позивач не проходив військову службу в управлінні Південного територіального командування ВВ МВС України - у відповідача був відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за періоди з 01 січня 2003 року по 16 травня 2008 року та з 09 грудня 2011 року по 28 лютого 2018 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію його грошового забезпечення за періоди з 01 січня 2003 року по 16 травня 2008 року та з 09 грудня 2011 року по 28 лютого 2018 року.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на порушення вимог процесуального права. Так, стосовно неврахування судом першої інстанції відзиву на адміністративний позов, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, вказаний відзив було направлено відповідачем на невірну електронну адресу суду, а саме на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 замість . За таких обставин, внаслідок допущеної відповідачем помилки, суд першої інстанції відзив відповідача не отримав, а відтак правомірно його не врахував під час винесення оскаржуваного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01 січня 2003 року по 16 травня 2008 року та з 09 грудня 2011 року по 28 лютого 2018 року

Зобов`язати Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за періоди з 01 січня 2003 року по 16 травня 2008 року та з 09 грудня 2011 року по 28 лютого 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О. О. Кравець

Суддя: Л. Є. Зуєва