Справа № 826/8905/18
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8905/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Качур І.А., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Хмарській К.І.

за участю сторін:

представника позивача: Синишина П.Є.

представника відповідача: Сапальова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року про залишення позову без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року залишено позовну заяву без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду.

Заслухавши представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з вказаним позовом, а причини пропуску зазначеного строку, на які посилається позивач, є неповажними, відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом спору в даній справі є визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Строки звернення до адміністративного суду, на час виникнення спірних правовідносин, тобто до 15.12.2017 року, визначались ч.1 статтею 99 КАС України, якою встановлювалось, зокрема, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина третя).

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта).

З аналізу наведених положень адміністративного судочинства вбачається, що початок відліку встановленого законодавством строку звернення до суду у випадку оскарження рішення суб`єкта владних повноважень пов`язується з моментом, коли особа дізналася про таке рішення. При цьому крім Кодексу адміністративного судочинства України іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Згідно зі статтею 122 КАС України (в редакції після 15.12.2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавцем визначено строк звернення з позовною заявою в даній категорії справ шість місяців.

Під час визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності).

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Так, на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) 18.09.2015 було розміщено інформацію віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року №612 та про запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не здійснює банківський нагляд за банком, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, здійснюється ліквідація, крім отримання звітності в установленому Національним банком України порядку.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Процедуру виведення неплатоспроможних банків, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, здійснює Фонд (пункт 8 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Органи державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень (частина сьома статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Тобто, Національний банк України здійснював нагляд за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до 17.09.2015 року включно.

З дати запровадження в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації (тобто з 18.09.2015 року) Національний банк України, згідно з вимогами законодавства України, вже не здійснював будь-яких дій з банківського нагляду за діяльністю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а отже саме з нього моменту має обліковуватися процесуальний строк звернення до суду з позовною вимогою про «бездіяльність щодо здійснення банківського нагляду».

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи Національного банку України, викладені у клопотанні стосовно того, що ОСОБА_1 повинна була дізнатися про порушення, на її думку, своїх прав та законних інтересів саме з дати запровадження у банку тимчасової адміністрації та оприлюднення даної інформації в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України», та з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто ще у 2015 році.

Подібна правова позиція викладена в аналогічних справах, зокрема, постановою Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 802/205/16-а (адміністративне провадження № К/9901/13066/18); постановою Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 1540/3851/18 (адміністративне провадження № К/9901/32165/19); постановою Верховного Суду від 27.05.2019 у справі № 826/7993/17 (адміністративне провадження № К/9901/13872/19); постановою Верховного Суду від 14.05.2019у справі № 826/5716/16 (адміністративне провадження № К/9901/44367/18); постановою Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 826/5920/16 (адміністративне провадження № К/9901/42911/18); постановою Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 804/4472/16 (адміністративне провадження № К/9901/18976/18); постановою Верховного Суду від 19.02.2019 у справі Жз 826/6993/16 (адміністративне провадження № К/9901/14526/18); постановою Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 826/2549/17 (адміністративне провадження № К/9901/414/19); постановою Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 826/14402/17 (адміністративне провадження № К/9901/49192/18) (копії додаються); постановою Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/2158/17 (адміністративне провадження № К/9901/3789/17); постановою Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 826/15798/16 (адміністративне провадження № К/9901/46342/18); постановою Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 826/26727/15 (адміністративне провадження № К/9901/44429/18); постановою Верховного Суду від 03.05.2018у справі № 826/8153/16 (адміністративне провадження № К/9901/37460/18); постановою Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 826/3994/16 (адміністративне провадження № К/9901/44750/18); постановою Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 826/6940/16 (адміністративне провадження № К/9901/13201/18) (копії містяться в матеріалах справи).

Крім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановою від 21.08.2019 року по справі № 802/205/16-а (адміністративне провадження № К/9901/13066/18) скасував постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13.05.2016, якою було задоволено позов Приватного підприємства «Вектор - М» до Національного банку України про визнання неправомірною бездіяльності, та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016, а позов Приватного підприємства «Вектор - М» до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності залишив без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Так, касаційною інстанцією зазначено: «Враховуючи, що інформація про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» буда відкритою і доступною з 13 лютого 2015 року, перебіг строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів розпочався саме з 13 лютого 2015 року».

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, ОСОБА_1 не була позбавлена права звернутися до суду з даним позовом, починаючи з 13 лютого 2015 року, натомість даний позов подано 05.06.2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У постанові від 17.09.2020 року (справа №640/12324/19) Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом восьмим частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, як це передбачено нормами адміністративного судочинства.

Пунктом 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

З вищевказаного слідує, що строки на звернення до суду не є абсолютними і можуть бути обмеженими Законом, а причини з якими особа пов`язує поважність причин пропуску на звернення до суду повинні бути об`єктивними, непереборними та обґрунтованими належними доказами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України і в редакції до 15.12.2017 року і в чинній редакції, а з матеріалів справи не вбачається підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань, які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року про залишення позову без розгляду - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Котюк

Повний текст виготовлено 28.09.2021 року