Справа № 461/5006/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 461/5006/21 пров. № А/857/15447/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представників позивача Горбонос І.К.,

Шишки В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Радченко В.Є.

час ухвалення рішення 13:14:32,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2021 року Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області звернулось в суд з адміністративним позовом до громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 , в якому просило винести рішення про продовження строку затримання громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року у справі № 461/10717/20 задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Львівській області до громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 , про примусове видворення. Крім того, рішенням Галицького районного суду у справі № 461/10721/20 задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Львівській області до громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України. Поміщено громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ч. 11 ст. 289 КАС України. Вказує, що оскільки відповідач не має документа, який надає йому право на виїзд з України, ГУ ДМС України у Львівській області, на виконання рішення суду про примусове видворення іноземця за межі України з метою забезпечення ідентифікації відповідача зверталось із листами до Послів Палестини в Україні, Департаменту консульської служби МЗС України з приводу адміністративного затримання та сприяння у ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину. Однак, станом на дату подання адміністративного позову, ГУ ДМС України у Львівській області не отримано від Посла та Департаменту консульської служби МЗС України жодних документів, необхідних для ідентифікації відповідача. Крім того, за час перебування у Волинському ПТПІ відповідач не звертався до територіальних органів ДМС із заявами про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначає, що з огляду на викладені обставини, та у зв`язку із неможливістю забезпечити примусове видворення відповідача просить продовжити строк затримання громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Продовжено строк затримання громадянина Держави Палестина ОСОБА_2 з метою ідентифікації на 6 місяців, а саме до 17 грудня 2021 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у позивача відсутні документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення процедури видворення відповідача за межі території України та у зв`язку з чим на момент закінчення строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача. Оскільки станом на час розгляду справи відсутня інформація з країни громадянської належності відповідача щодо встановлення його особи чи документів, необхідних для його ідентифікації, тому строк затримання останнього підлягає продовженню на шість місяців.

Не погодившись з прийнятим рішенням, громадянин Держави Палестина ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення листів до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Посольства Палестини в Україні, належним допустимим доказом такого відправлення є чек/квитанція або відмітка про вручення адресату даних листів. Вказує, що на даний момент має місце його незаконне утримання з метою примусового видворення під іменем і даними особи, якою він не являється, оскільки затримання в порядку ст. 289 КАС України за формою не є покаранням, а лише формою примусу держави до залишення території України. Звертає увагу, що з урахуванням того, що в країні походження відповідача триває військовий конфлікт та існує ситуація загальнопоширеного насильства, які в свою чергу, можуть становити загрозу життю, безпеці чи свободі, вважає, що позивачем та судом першої інстанції не перевірено всіх обставин справи, не ідентифіковано його особу та проводиться процедура затримання всупереч нормам чинного законодавства України та Європейської конвенції з прав людини.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що долучена до апеляційної скарги фотокопія паспорта громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 не може вважатись належним і допустимим доказом у справі, оскільки не завірена в установленому законом порядку, нотаріально не засвідчена, без офіційного перекладу на українську мову, долучена вперше і не подавалась ні в суді першої інстанції, ні органам ГУ ДМС у Львівській області з метою сприяння ідентифікації іноземця, який нелегально перебуває на території України. Крім того, вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач неодноразово зазначав про відсутність у нього документів, що посвідчують особу у зв`язку з втратою.

В судовому засіданні представники позивача щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 18 грудня 2020 року працівниками ГУ ДМС у Львівській області виявлений та затриманий громадянин Держави Палестина ОСОБА_1 , за порушення правил перебування іноземців на території України. При перевірці документів громадянина встановлено, що громадянин Держави Палестина ОСОБА_1 , перевищив дозволений строк свого перебування на території України більше 90 днів протягом 180 днів. Вказаний громадянин ухилявся від виїзду з України, відмітки про продовження терміну перебування на території України в паспортному документі іноземця відсутні, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

18 грудня 2020 року ГУ ДМС у Львівській області, відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України, та зобов`язано його покинути територію держави у термін до 20 грудня 2020 року.

21 грудня 2020 року щодо громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 згідно із ст. 254, ст. 255, ст. 256 КУпАП, складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року у справі № 461/10717/20 задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Львівській області до громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 . Примусово видворено за межі України громадянина Держави ОСОБА_1 за межі території України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року у справі № 461/10721/20 задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Львівській області до громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 . Затримано громадянина Держава ОСОБА_4 строком на шість місяців з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою подальшого вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення за межі території України.

21 грудня 2020 року Головним управління Державної міграційної служби у Львівській області за № 4601.4.2-13156/46.1-20 скеровано повідомлення до Львівської обласної прокуратури щодо адміністративного затримання громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 .

21 грудня 2020 року Головним управління Державної міграційної служби у Львівській області за № 4601.4.2-13155/46.1-20 скеровано повідомлення до Львівської обласної прокуратури щодо рішення про поміщення в пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Держави Палестина ОСОБА_1 .

21 грудня 2020 року відповідача поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Волинській області.

21 грудня 2020 року Головним управління Державної міграційної служби у Львівській області за № 4601.4.2-13146/46.1-20 направлено листа до Посла Палестини в Україні ОСОБА_5 та директору Департаменту консульської служби МЗС України про встановлення особи та видачу свідоцтва на повернення на Батьківщину громадянина Палестини ОСОБА_2 (а.с. 12).

11 лютого 2021 року Головним управління Державної міграційної служби у Львівській області за № 4601.4.2-1327/46.1-20 направлено листа до Посла Палестини в Україні ОСОБА_5 та директору консульської служби МЗС України про встановлення особи та видачу свідоцтва на повернення на Батьківщину громадянина Палестини ОСОБА_2 (а.с. 13).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Колегія суддів зазначає, що нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, а також при неодержанні інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (далі Інструкція).

Згідно з п. 1 розділу VI Інструкції, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції у разі звернення іноземця із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відомості про нього до дипломатичних представництв або консульських установ держави його походження не надсилаються.

З матеріалів справи слідує, що Головним управління Державної міграційної служби у Львівській області 21 грудня 2020 року та 11 лютого 2021 року направлялись листи до Посла Палестини в Україні ОСОБА_5 та директору консульської служби МЗС України про встановлення особи та видачу свідоцтва на повернення на Батьківщину громадянина Палестини ОСОБА_2 (а.с.12-13).

Проте, відповіді отримано не було, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.

Внаслідок чого на момент закінчення строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні, відповідач не звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Стосовно долученої разом з додатковими поясненнями довідки про звернення за захистом № 2021LT0025 від 17 вересня 2021 року, то колегія суддів зазначає, що така підтверджує звернення за захистом вже після відкриття апеляційного провадження у справі. При цьому, з вказаної довідки слідує, що за захистом звертається ОСОБА_6 гр. Сирії 27 квітня 1992 р.н., проте додаткові пояснення підписані ОСОБА_1 та згідно апеляційної скарги найменування скаржника Есат Фахед (ASSAD M/FAHD).

З матеріалів справи слідує, що при затриманні та притягненні до адміністративної відповідальності відомості про особу відповідача було встановлено з його слів і жодного документа відповідач не пред`явив.

Щодо твердження відповідача в додаткових поясненнях про те, що паспорт гр. Сирійської Арабської Республіки № НОМЕР_1 , виданий 03 травня 2015 року, на даний момент переданий до Волинського ПТПІ з метою долучення до особової справи іноземця, про що було повідомлено в суді першої інстанції, то згідно адвокатського запиту від 06 вересня 2021 року ГУ ДМС в Львівській області направлено копію паспорта гр. Сирійської Арабської Республіки № НОМЕР_1 . Доказів того, що такий паспорт був відправлений ще до прийняття рішення судом першої інстанції відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Покликання скаржника на фотокопію вищевказаного паспорта, долучену до апеляційної скарги, як на документ, що ідентифікує відповідача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки під час розгляду даної справи в суді першої інстанції такий доказ був відсутній і долучений лише до апеляційної скарги. Наведене тим самим спростовує факт співпраці відповідача під час процедури його ідентифікації, позаяк всі наявні у нього документи не подавались позивачу, а також відповідач надавав органам міграційної служби недостовірну інформацію про себе. Зокрема, щодо країни проходження та свого прізвища, які відрізняються у паспорті та у довідці про особу, складеній зі слів відповідача. Також, колегія суддів зазначає, що такі розбіжності у наданих відповідачем відомостях будуть мати наслідком необхідність позивача повторно звертатися до компетентних органів із запитами про надання інформації про особу відповідача.

У зв`язку з наданням відповідачем недостовірної інформації про себе, як зазначено вище, органу міграційної служби необхідно провести додаткову співбесіду з відповідачем з метою уточнення наявних та отримання нових відомостей про його особу для їх направлення до компетентних органів для його ідентифікації та подальшого видворення.

Твердження скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів направлення листів до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Посольства Палестини в Україні є безпідставними, оскільки чинним законодавством, зокрема Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, не передбачено необхідність подання доказів такого направлення. В той же час, як слідує з матеріалів справи, вищезазначені листи-запити містять вихідний номер та сформовані автоматично у електронній системі документообігу ДМС України.

Також, направлення таких листів-запитів підтверджується поданими під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції роздрукованими скрінщотами з електронної пошти позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище обставин щодо наявності підстав для продовження відповідачу строку затримання та не є такими, що призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження на 6 місяців строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі України.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2021 року у справі № 461/5006/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 вересня 2021 року.