Справа № 200/5770/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 р. Справа№200/5770/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши за участю секретаря судового засідання Купріян В.Ю. в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області,

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення пенсії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Добропільсього об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати призначеної пенсії ОСОБА_1 за період з 02 березня 2020 року по 31 березня 2021 року у сумі 187349 грн. 12 коп.; стягнути з Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 02.03.2020 року по 31.03.2021 року у розмірі 187349 (сто вісімдесят сім тисяч триста сорок дев`ять) грн. 12 коп.

17 травня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

09 червня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову, та заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

11 червня 2021 року ухвалою суду в задоволенні заяви відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

19 липня 2021 року ухвалою суду вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 09 серпня 2021 року.

09 серпня 2021 року розгляд справи відкладено на 07 вересня 2021 року.

07 вересня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі та заміну сторони по справі.

07 вересня 2021 року ухвалою суду клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про заміну відповідача по справі та закриття провадження в адміністративній справі в частині заміни сторони по справі задоволено та замінено відповідача по справі № 200/5770/21 з Добропільсього об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд, 3, ).

07 вересня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 вересня 2021 року.

21 вересня 2021 року ухвалою суду в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі відмовлено.

Дослідивши наявні матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення публічно-правового спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 25.06.2020 року №1422-, та перебуває на обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач перебував на обліку Добропільському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 року № 925 Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України з 01.06.2021 року Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке є правонаступником відповідача по справі.

Згідно передавального акту від 30 червня 2021 року, який затверджено в.о. Голови правління Пенсійного фонду України І. Ковпашко 10 серпня 2021 року, комісією з припинення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_2 здійснено заходи щодо припинення діяльності Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та реорганізації шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке є правонаступником всіх прав та обов`язків припиненого Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в особі начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_3 .

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, пл. Соборна, будинок 3, дата запису про державну реєстрацію: 27.06.2002, номер запису: 0008761, організаційно-правова форма: орган виконавчої влади.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що 02 березня 2020 року звернувся до Добропільського об`єднаного Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах (із зменшенням віку по списку №1), але рішенням останнього від 29.04.2020 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року по справі №200/4748/20-а, яке набрало законної сили 03.02.2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області було задоволено частково: визнано протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10 березня 2020 року № 1258 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язано Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 06 січня 2000 року по 03 травня 2000 року, з 14 липня 2000 року по 26 жовтня 2000 року, з 17 листопада 2000 року по 31 грудня 2000 року, з 12 вересня 2011 року по 18 листопада 2011 року, з 01 лютого 2015 року по 31 травня 2015 року, період його навчання в Донецькому гірничому технікумі імені Є.Т. Абакумова з 01 вересня 1996 року по 23 червня 2000 року та період проходження ним строкової військової служби з 10 травня 2001 року по 30 жовтня 2002 року; зобов`язано Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 березня 2020 року № 1258 про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач зазначив, що виплату пенсії фактично розпочато у квітні 2021 року, проте за період з 02.03.2020р. та по 31.03.2021р. пенсія залишилася не виплаченою.

20.04.2021 року позивач звернувся до Добропільського об`єднаного Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області через ВЕБ-портал з заявою, в якій просив виплати пенсію з 02.03.2020 року або надати довідку про нараховану, але невиплачену пенсію.

23.04.2021 року Добропільське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області надало позивачу, в якій підтвердило нарахування пенсії з 02.03.2020 року та наявність заборгованості в розмірі 187 349,12 грн., але вказав, що виконання рішення суду буде здійснено з урахуванням вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014р. N 637 (з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 21.08.2019р. №788) після прийняття окремого порядку.

Позивач зазначає, що станом на сьогодні, заборгованість йому не виплачена, окремий порядок Кабінетом Міністрів України не прийнято вже протягом 2 років, він вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує, посилаючись на те, що рішення суду по справі №200/4748/20-а виконано Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області в добровільному порядку та в повному обсязі в межах функціональних повноважень та нормативно-правового поля, а саме: управлінням було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 02.03.2020 року та призначено йому пенсію з 02.03.2020 року.

З метою забезпечення виконання судового рішення, Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області направлено лист до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №0573-05-9/4296 від 11.03.2021 року щодо фінансування виплати пенсії за рішенням суду за період. В свою чергу Головне управління ПФУ в Донецькій області звернулось листом від 05.04.2021 року №0500-0202- 5/7664 до Пенсійного фонду України щодо вирішення питання виділення коштів для виплати пенсії на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 по справі №200/4748/20-а.

Листом від 26.04.2021 року №2800-030202-9/19837 Пенсійний фонд України на запит управління від 11.03.2021 року №0573-05-9/4296 щодо вирішення питання виділення коштів на виконання рішення від 10.08.2020 по справі №200/4748/20-а повідомив, що виплата коштів на виконання зазначеного судового рішення щодо ОСОБА_1 буде здійснена з урахуванням вимог пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 №637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №788) після прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку.

Суми пенсії, які не виплачено за період до місяця їх відновлення (з 02.03.2020 року по 31.03.2021) обліковуються в Управлінні, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (пункт 1 постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» визначено що, суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини в частині наявності факту невиплати пенсії та сума заборгованості за період з березня 2020 року по березень 2021 року включно підтверджуються відповідачем та відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 Закону № 1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Також, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 р. № 637, на яку посилається відповідач як на підставу для невиплати позивачу спірної заборгованості, суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з семантичного аналізу вказаної норми суд дійшов висновку, що нормотворець визначив єдину підставу її застосування відновлення пенсії після її припинення з підстав визначених Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 р. № 637 та Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 8 червня 2016 р. № 365.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що пенсія позивачу призначена вперше з 02.03.2020 року, фактично виплачується з 29.04.2021 року та з підстав визначених вищевказаними постановами Кабінету Міністрів України не припинялась.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Також суд, звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження.

Держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а та Верховим Судом, зокрема, у постановах від 21 червня у справі № 243/8037/17, від 18 жовтня у справі № 425/1908/17.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, доводи відповідача щодо застосування норм Постанови Кабінету Міністрів, що відсилає до окремого порядку, який не прийнятий з 2019 року, є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 47 Закону № 1058-IV.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не є спірним між сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбаченою діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки «на умовах передбачених законом» і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів правомірності невиплати за спірний період заборгованості з пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд зазначає, на час розгляду справи, постанова Кабінету Міністрів України щодо окремого порядку виплати пенсії не прийнята. Крім того, суд звертає увагу сторін, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не виплата пенсії яка гарантована Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, суд вважає, що право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді отримання щомісячної пенсії було відповідачем порушено.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачем не оскаржується та оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що невиплата позивачу нарахованої пенсії за спірний період є протиправними діями суб`єкта владних повноважень, то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності бездіяльності щодо виплати позивачу заборгованості з пенсії в розумінні зазначеної норми Закону.

З довідки Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яку направлено позивачу з супровідним листом від 28.04.2021 № 1234/02, та яка міститься в матеріалах справи, суд встановив, що відповідачем за спірний період з 02.03.2020 року по 31.03.2021 року нараховано, але не виплачено позивачу заборгованість у розмірі 187 349,12 грн.

За таких обставин, враховуючи, що наявними матеріалами справи підтверджено невиплату пенсії позивачу з березня 2020 року по березень 2021 року включно, визначено суму заборгованості за вказаний період та судом встановлена протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії, позов підлягає задоволенню.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1873,50 грн згідно квитанції №032810110 від 06.05.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, суд дійшов висновку про стягнення судового збору з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача в у розмірі 1873,50 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення пенсії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо невиплати призначеної пенсії ОСОБА_1 за період з 02 березня 2020 року по 31 березня 2021 року у сумі 187349 грн. 12 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 02.03.2020 року по 31.03.2021 року у розмірі 187349 (сто вісімдесят сім тисяч триста сорок дев`ять) грн. 12 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1873 (Одна тисяча вісімсот сімдесят три) грн 50 копійок.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 21 вересня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 30 вересня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко