Справа № 640/22824/21
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року м. Київ № 640/22824/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників позивача Леочка Т.І., Шайка С.В., від відповідача Скрибки І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інрайс Девелопмент"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень -рішень від 03.06.2021

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якій, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№4, 4, 4, 4 від 03.06.2021, визнати протиправними дії посадових осіб ГУ ДПС у м.Києві.

Позов обґрунтований безпідставністю висновків акту перевірки, не відповідності таких висновків реальним обставинам, не врахуванням контролюючим органом первинної документації позивача з контрагентами, зазначеними в акті перевірки, а також протиправністю дій відповідача при проведенні перевірки позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2021 позовну заяву прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.09.2021.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав про обґрунтованість висновків акту перевірки та правомірності винесених на його підставі податкових повідомлень - рішень.

Під час підготовчого провадження судом застосовані заходи, спрямовані на отримання від сторін всіх необхідних для всебічного та повного розгляду справи доказів.

Відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про виклик свідків, а саме директора ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» та директора ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП», з огляду на необґрунтованість таких клопотань.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, у відзиві на позовну заяву зазначив, про посадові особи контролюючого органу, при проведенні перевірки та оформленні її результатів, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, та на обґрунтованість і правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2021р. головному бухгалтеру ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» було вручено копію наказу ГУ ДПС у м.Києві №2538-п від 24.03.2021р. про проведення документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» (код 38103900).

Ознайомившись зі змістом наказу, позивач не погодився з проведенням перевірки та подав до ГУ ДПС у м.Києві листа №30/03-21 від 30.03.2021р., яким повідомив про незаконність перевірки.

Співробітником Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у період з 30.03.2021р. та по 19.04.2021р., проведено перевірку дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018 по 30.06.2019р. у порядку контролю за правильністю висновків акту документальної планової перевірки від 18.10.2019р. №182/26-15-05-04-04/38103900 щодо взаємовідносин з ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП», результати якої було оформлено актом від 26.04.2021 №34236/26-15-07-04-04/38103900 (далі - акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ»:

1) п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 131 408 911 грн., в тому числі:

за 1 квартал 2019 в сумі 131 408 911 грн;

за 1 півріччя 2019 в сумі 131 408 911 грн. та завищено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування всього у сумі 18 369 814 грн., в тому числі, за 1 півріччя 2019 року у сумі 18 369 814 гривень.

2) п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 103 299 285 грн., у тому числі:

за січень 2019 року на суму 100 521 953 грн.;

за березень 2019 року в сумі 534 523 грн;

за квітень 2019 року в сумі 575 229 грн.;

за травень 2019 року в сумі 740 739 грн.;

за червень 2019 року в сумі 926 841 грн. та завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 21 437 268 грн., в тому числі: за червень 2019 року в сумі 21 437 268 грн.

Підставами таких висновків акту перевірки було встановлення документального оформлення господарських операцій, за відсутності факту їх реального здійснення, оскільки згідно з даними ЄРПН, ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП» зареєстровано на адресу ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» податкові накладні щодо придбання товару, за умови відсутності реального джерела походження товару та неможливості їх фактичного постачання та відсутності залучення сторонніх осіб та придбання послуг з експлуатації основних засобів (враховуючи зміст та обсяги вказаних операцій), що унеможливлює підтвердження фактичного отримання товару ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» та наступної його передачі на комісію ТОВ «СВІТ РОДОС».

14.05.2021 ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» подано заперечення за вих. №14/05-21 на акт перевірки, які листом відповідача «Про розгляд заперечення» №11825/1/26-15-07-04-04-13 від 28.05.2021 залишено без задоволення.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, Головним управління Державної податкової служби у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 03 червня 2021р. №4 - відповідно до якого позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податку на прибуток у розмірі 18 369 814 грн;

- від 03 червня 2021р. №4 - яким збільшено суму грошового зобов`язання податку на прибуток на загальну суму 164 261 139 грн., з яких 131 408 911 грн. - за податковими зобов`язаннями та 32 852 228 грн. - штрафними санкціями;

- від 03 червня 2021р. №4 - яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 21 437 268 грн;

- від 03 червня 2021р. №4 - яким збільшено суму грошового зобов`язання податку на додану вартість на загальну суму 129 124 106 грн., з яких 103 299 285 грн. - за податковим зобов`язанням та 25 824 821 грн. - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з винесеними рішеннями, позивач 18.06.2021р. звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою.

Рішенням Державної податкової служби України від 02.08.2021р. №17673/6//99-00-06-01-05-06 про результати розгляду скарги позивача було залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м.Києві №№4, 4, 4, 4 від 03.06.2021р., а скаргу - без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а також безпідставністю проведення перевірки, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За правилами пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Приписами абз. 1 п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України ; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, за період з 01.07.2018 по 30.06.2019 ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» задекларовано в рядку 01 декларації (й) «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» у сумі 1 438 410 300 гривень. Перевіркою повноти визначення задекларованих Товариством показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період 01.07.2018 по 30.06.2019 встановлено його заниження, в частині взаємовідносин з ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП» (код 41569754) на загальну суму 748 419 318 грн., в тому числі: за перший квартал 2019р. у сумі 748 419 318 грн., за 1 півріччя 2019р. у сумі 748 419 318 грн.

За висновками акту перевірки, з`ясовано документальне оформлення господарських операцій, за відсутності факту їх реального здійснення, оскільки відсутнє реальне джерело походження товарів, а відтак неможливий його рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій до ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ», тобто складені первинні документи, щодо реалізації товару на адресу ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» не опосередковувалися реальним рухом активів.

Перевіркою встановлено, що на порушення п. 44.1, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України підприємством безпідставно не було включено до складу інших доходів безоплатно отримані товари, чим занижено показники рядку 2240 Звіту про фінансові результати «Інші доходи», що призвело до заниження показників рядку 1 Декларацій «Доходи від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) на загальну суму 748 419 318 грн. грн. в т.ч. по періодам: за перший квартал 2019р. на суму 748 419 318 грн., за 1 півріччя 2019 рік на суму 748 419 318 грн., дане порушення також вплинуло на об`єкт оподаткування податком на додану вартість.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено вказані висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом з урахуванням умов спірних правовідносин.

Судом встановлено, що у періоді, що перевірявся, між ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» (Покупець) та ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП» (Постачальник) було укладено наступні договори на поставку сільськогосподарської продукції, аналогічного змісту: №КУ-17-01/19 (поставка кукурудзи), №ПШ-17-01/19 (поставка пшениці), №МС-17-01/19 (поставка соняшникової олії), №ЯЧ-17-01/19 (поставка ячменю).

Умовами п. 1.1 зазначених договорів поставки передбачено, що Постачальник зобов`язується здійснити поставку товару, а Покупець, прийняти та оплатити поставлений товар.

У відповідності до п.п. 1.2, 1.3 договорів поставки, кількість та якість товару, графік поставки, місце поставки та інші умови поставки окремої партії товару визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною таких договорів поставки. Специфікація є дійсною за умови підписання її сторонами. Якщо умови поставки товару зазначені в специфікації відрізняються від умов, які передбачені договорами поставки, повинні застосовуватися умови поставки вказані у специфікації для поставки визначеної в специфікації кількості товару.

Право власності на товар переходить до Покупця з дати підписання видаткової накладної на товар Покупцем (п.4.1 договорів поставки).

Відповідно до п.6 договорів поставки, розрахунки здійснюються Покупцем за кожну партію поставленого товару. Перерахування грошових коштів здійснюється на поточний рахунок Постачальника, вказаний у договорах поставки.

Ціною договору є сума всіх специфікацій, які укладені для постачання товару. Ціна товару визначається у гривні.

Умови оплати товару та ціна визначаються сторонами в специфікаціях. Протягом передбаченого строку оплати товар може оплачуватися частинами та/або по передплаті.

Договір набуває чинності з моменту досягнення сторонами згоди щодо його істотних умов, що засвідчується підписами сторін під текстом договору та зазначенням дати набранням ним чинності. Договір вважається підписаний сторонами із дати складення його тексту.

Всі укладені договори поставки діють до 31 грудня 2019р. включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 10 договорів поставки).

За наслідками поставки ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП» за період з 17.01.2019р. по 31.01.2019р. товару відповідно до специфікацій, сторонами були підписані видаткові накладні на загальну суму 748 419 317,71 грн. в тому числі ПДВ 124 736 552,95 грн.

ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП» зареєстровано в адресу ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» податкові накладні на загальну суму 748 419 317, 71 грн., в тому числі ПДВ 124 736 552,95 грн.

Відповідно до даних акту перевірки (стр. 22-24 акту перевірки), розрахунки між суб`єктами господарювання за поставку товару (кукурудзи, пшениці, ячменю та олії рафінованої) проводились у безготівковій формі.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту у січні 2019р., відображено у додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість.

Станом на 30.06.2019 кредиторська заборгованість по рахунку бухгалтерського обліку №631 по розрахункам із ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП» становить 432 515 557,37 грн.

В бухгалтерському обліку вищенаведені операції відображено наступним чином:

Дт 6442 «Податковий кредит»

Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у розмірі 124 736 552,95 грн.

На підтвердження виконання вимог вищезазначених договорів, позивачем надано копії договорів поставки, додаткові угоди до зазначених договорів, специфікації, видаткові накладні, рахунки-фактури, реєстри товаро-транспортних накладних, товаро-транспортні накладні, довідки про походження товару, документи, що посвідчують якість товару, відомості обліку надходження/видачі зернових та олійних на складі.

В подальшому, придбана позивачем у ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП», продукція була реалізована за участю комісіонера - ТОВ «СВІТ РОДОС» (Код ), на підставі укладених договорів комісії: № ЕК17-01/19 від 17.01.2019 року (передача на комісію кукурудзи), № ЕП17-01/19 від 17.01.2019 року (передача на комісію пшениці), №ЕМ17-01/19 від 17.01.2019 року (передача на комісію олії) та № Е17-01/19 від 17.01.2019 року (передача на комісію ячменю), нерезиденту MODERNTREND S.R.O.

Згідно відповідних договорів комісії, укладених позивачем (Комітентом) та ТОВ «СВІТ РОДОС» (Комісіонером), які були досліджені судом, Комісіонер зобов`язується на умовах визначених відповідним договором комісії, за дорученням Комітента, за комісійну плату: знайти покупця (нерезидента) продукції Комітента; вчинити за рахунок Комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу товару на експорт нерезидентам України, в асортименті та за ціною, не нижче узгодженої Сторонами; а також вчинити інші дії пов`язані відправкою Товарів на експорт, прийманням грошових коштів в оплату проданого товару.

В межах виконання договорів комісії Комісіонером від свого імені та за рахунок Комітента вчинено правочини щодо продажу товару на експорт нерезиденту України. Відповідний товар перетнув кордон, пройшов необхідні митні процедури та контроль та вибув з митної території України, що підтверджується митними деклараціями на відповідний товар, які долучено до матеріалів справи та судом проаналізовано.

На підтвердження виконання сторонами умов зазначених договорів комісії та подальший перетин сільськогосподарської продукції через митний кордон України, позивачем надано та судом досліджено договори комісії з додатками, додаткові угоди, специфікації, акти передачі товару на комісію, митні декларації, звіти комісіонера, довідки про втрати, що були надані позивачем до матеріалів справи.

Усі вищезазначені документи щодо поставки ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» товару та наступної його передачі на комісію ТОВ «СВІТ РОДОС» (оригінали та/або копії) надавались під час здійснення перевірки, що не заперечується Відповідачем.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено, що вказані документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій та засвідчують фактичний рух активів між задекларованими учасниками.

Водночас, ознайомившись зі змістом перевірки, оцінюючи доводи контролюючого органу щодо нереальності вищевказаних господарських операцій, посилання на безоплатно отримані товари позивачем, суд акцентує увагу, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Так, доводи відповідача ґрунтуються на аналізі податкової інформації щодо контрагенту позивача (ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП») та контрагентів останнього взятих з інформаційно-аналітичних баз Державної податкової служби, відсутності у ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП» власних чи орендованих офісних чи складських приміщень, основних засобів, виробничих запасів та потужностей, відсутності придбання послуг перевезення та логістики, відсутності розрахунків за оплату комунальних послуг та послуг зв`язку, а також інших витрат необхідних для ведення фінансово-господарської діяльності підприємства, аналізу відповідачем інформації слідчих і оперативних підрозділів ДФС, інших правоохоронних органів щодо діяльності контрагента позивача та третіх осіб, відсутності подання звітності з боку контрагентом позивача.

З приводу вищевикладеного, суд зазначає, що здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва (витягу) про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху товару, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, основних засобів, виробничих потужностей та запасів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредит, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 30.01.2018 №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано.

Аргументи відповідача ґрунтуються на інформації з АІС «Податковий блок», однак, така інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність у контрагента позивача умов для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання господарських операцій з позивачем нереальними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, у разі надання їх доказової сили буде носити лише інформативний характер.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні.

У свою чергу, відповідачем не було наведено доводів та надано доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентом певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності, оскільки, укладаючи угоду зі своїми контрагентами позивач мав всі підтвердження господарської правосуб`єктності контрагента: здійснювати господарську діяльність, реалізовувати господарську компетенцію, мати зобов`язання, нести за ними відповідальність тощо.

Суд зауважує, що поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Чинне податкове законодавство не покладає на платника обов`язку контролювати діяльність своїх контрагентів, не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим як вносити відповідні суми витрат до складу валових витрат і суми ПДВ - до податкового кредиту.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №К/9901/2558718.

При цьому, згідно п. 36.1, 36.5 ст. 36, п.38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п.47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також, слід враховувати вимоги частини першої ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тобто мав достатній об`єм правоздатності для складання первинних документів та укладання будь-яких правочинів.

Порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних постачальником ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП» () у Єдиному реєстрі податкових накладних, в акті перевірки не встановлено.

Окреслені в акті перевірки господарські операції позивача із ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП», пройшли необхідну перевірку (моніторинг) в органах ДПС на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку, а податкові накладні/розрахунки коригування були належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Керуючись імперативними положеннями п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, не потребують будь-якого іншого додаткового підтвердження для нарахування позивачем сум податку, що відносяться до податкового кредиту, належно складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні/розрахунки коригування за господарськими операціями позивача із вказаними контрагентами.

Посилання контролюючого органу на наявність у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (ухвал), у яких згадується діяльність ТОВ «СТАРК ТРЕЙД ГРУП», відхиляються судом, оскільки вказані докази не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання позивачем своїх договірних зобов`язань.

Така ж сама правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №809/1139/17 (адміністративне провадження №К/9901/40809/18), постанові Верховного суду від 26.06.2018 року у справі № 808/2360/17.

Судом встановлено, що контролюючим органом не були опитані керівники та засновники контрагентів - постачальників, хоча відомості про їх ідентифікуючі ознаки як учасників суспільних відносин були достеменно відомі Відповідачу, а ця обставина призводить до істотної вади у результатах реалізації контролю за дотриманням податкової дисципліни. До того ж, контролюючим органом не були виявлені та зафіксовані в акті перевірки (а відтак, і не брались до уваги при винесенні оскаржених податкових повідомлень - рішень) істотні дефекти у процедурі створення контрагента позивача та суттєві вади у процесі його поточного функціонування.

Суд також бере до уваги, що у спірних правовідносинах, контролюючим органом, за відсутності жодних розумних причин, не було ініційовано процедуру зустрічної звірки контрагента - постачальника.

Враховуючи вищевикладене, господарські операції здійснювалися в межах господарської діяльності позивача, мали реальний товарний характер, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Висновки відповідача не відповідає вимогам законодавства, оскільки ґрунтується на припущеннях. Відповідач лише обмежився посиланнями у своєму Акті перевірки на наявні у контролюючих органів сумніви щодо реальності та можливості виконання контрагентом позивача прийнятих за договорами обов`язків, при цьому відповідачем не наведено жодних фактичних даних щодо такого твердження.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень протиправними та такими, що підлягають скасуванню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача, про визнання протиправними дій посадових осіб ГУ ДПС у м.Києві, направлених на виконання наказу ГУ ДПС у м.Києві №2538-п від 24.03.2021р. про проведення перевірки та складення акту від 26.04.2021 №34236/26-15-07-04-04/38103900, оскільки, відповідно до Пункту 522 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положенння» Податкового кодексу України встановлено мораторій на проведення деяких видів перевірки, а така була проведена Відповідачем під час дії карантину, то суд не погоджується з такими доводами позивача, виходячи з наступного.

Судом перевірено дотримання відповідачем умов та порядку проведення перевірки ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ», передбачені ст.81 Податкового кодексу України.

У постанові Кабінету міністрів України від 03.02.2021 №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» зазначено: відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 17 вересня 2020 р. № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» Кабінет Міністрів України постановляє: скоротити строк дії обмежень, встановлених пунктом 522 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі - Кодекс), в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення, зокрема, документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.12 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється у тому випадку, коли контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов`язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато дисциплінарне провадження або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що наказ про призначення перевірки мотивовано посиланням на п.п. 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, акт перевірки позивача від 18.10.2019р. та дисциплінарне провадження стосовно посадової особи відповідача.

До відзиву відповідачем надано накази Державної податкової служби України №381 від 31.07.20р та від 19.03.21р. №342, якими зобов`язано відповідача провести перевірку позивача.

Перевірка позивача була розпочата 30.03.2021р. та тривала до 19.04.2021р., акт недопуску посадових осіб до проведення перевірки протягом періоду проведення перевірки, ні позивачем, ні відповідачем не складався, і у матеріалах справи відсутній.

Суд зазначає, що, незважаючи на складання актів про ненадання документів, відповідачем здійснено аналіз господарських операцій позивача, виданих йому накладних та договорів, про що прямо зазначено в акті перевірки.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАСУ.

Ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює доводи позивача щодо визнання протиправними дій посадових осіб відповідача критично, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині, у зв`язку з чим, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Інрайс Девелопмент" задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 03.06.21р. №№4,4,4,4.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 28.09.2021.

Суддя С.К. Каракашьян