Справа № 160/14483/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 про скасування постанови ВП №57861799 від 11.08.2021р. про накладення штрафу, -
20 серпня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 про скасування постанови ВП №57861799 від 11.08.2021р.про накладення штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона не згодна з постановою державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду, оскільки ніколи не вчиняла дій, спрямованих на перешкоджання третій особі у спілкуванні з дитиною, а також не допускала невиконання рішення суду без поважних причин. Зауважує, що в своїй постанові про накладення штрафу державним виконавцем вказано, що позивач не надала жодних документів, підтверджуючих факт загальної необхідності в оздоровленні дитини з 24.06.2021 року по 07.07.2021 року та роздруківку телефонних дзвінків у період з 24.06.2021 року по 07.07.2021 року, які б свідчили про відсутність зацікавленості батька у спільному відпочинку з дитиною. Проте, позивач зазначає, що батько дити особисто надав свою згоду на відпочинок дитини за кордоном, що посвідчується його заявою, посвідченою нотаріусом. Також вказує, що не може примусити сина спілкуватися з батьком, оскільки син категорично відмовляється від спілкування з ним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також ухвалою від 25.08.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .
06.09.2021 року від третьої особи до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що позивач проігнорувала графік, встановлений рішенням суду, проігнорувала законні вимоги державного виконавця про строки відпочинку дитини з батьком у період з 24.06.2021 року по 07.07.2021 року (28.06.2021 року День Конституції), чим порушила права третьої особи та дитини, оскільки, на думку третьої особи, син не відмовлявся від відпочинку з батьком. Звернуто увагу на те, що нотаріальний дозвіл на виїзд за кордон був саме до 24.06.2021 року та на те, що позивач скористалась своїм правом на спільний відповічинок із дитиною та повернулась із Туреччини 20.06.2021 року та позивач не зателефонувала третій особі по поверненню із Туреччини, як домовлялась з третьою особою, та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 вивезла дитину за межі міста, а саме, в с.м.т. Лазурне (Херсонської області), при цьому жодних документальних доказів на вимогу державного виконавця, позивачем надано не було. Додатково повідомлено, що ОСОБА_1 неоднарозово і раніше вчиняла дії, що унеможливлюють виконання рішення суду, недотримуалась графіку та способу участі у вихованні та спілкуванні сина. Отже, третя особа вважає, що від позивача відповідачем законно вимагалось надати документальне підтвердження поважності причини невиконання рішення суду та державним виконавцем правомірно було складено акт про невиконання рішення суду та винесена постанова про накладення штрафу.
09.09.2021 року на адресу суду від відповідача до суду надійшли заперечення, в яких він, зокрема, зазначив, що боржницею на вимогу державного виконавця від 03.08.2021 року щодо надання підтверджуючих документів, не надано жодних документів, підтверджуючих факт нагальної необхідності в оздоровленні дитини згідно з графіком в період з 24.06.2021 по 07.07.2021 року та роздруківку телефонних дзвінків у період з 24.06.2021 по 07.07.2021 року, які б свідчили про відсутність зацікавленності батька у спільному відпочинку з дитиною в цей період. Отже, вимога державного виконавця від 03.08.2021 боржницею не виконана, що свідчить про умисне перешкоджання боржницею виконання рішення суду в частині відпочинку дитини із батьком у період 24.06.2021 по 07.07.2021 року, а тому на позивача правомірно накладено штраф в розмірі 1700 грн. на користь держави.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває на виконанні виконавче провадження № 57861799 з примусового виконання виконавчого листа №216/1973/17 від 16.10.2018 року, виданий Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоди у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .
05.12.2018 року на адресу Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на примусове виконання надійшов виконавчий лист № 216/1973/17 від 16.10.2018 року, виданий Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоди у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до графіку та способу участі третьої особи - ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином, згідно з виконавчим листом №216/1973/17, виданим 16.10.2018 року Центрально-Міським районним судом у м. Кривому Розі по справі № 216/1973/17 від 16.10.2018 року, визначений такий спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином:
- двічі на рік, під час зимових і літніх канікул ОСОБА_3 його батько має право запросити сина за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення спільного часу та відпочинку на строк до двох календарних тижнів з можливістю поїхати з дитиною в цей час на відпочинок та оздоровлення до інших міст і населених пунктів у межах території України, за виключенням її тимчасово окупованих територій, завчасно попередивши про це матір дитини, ОСОБА_1 ;
- тричі на тиждень, у понеділок, середу та п`ятницю, батько дитини має право забирати сина ОСОБА_3 , з навчального закладу та супроводжувати дитину на тренування або заняття в спортивних і творчих секціях, а також повертати сина за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_3 ;
- кожного першого та третього тижня місяця, у суботу з 10:00 год. до 17:00 год. та в неділю з 10:00 год. до 14:00 год., ОСОБА_2 має право запросити сина, ОСОБА_3 , за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , для проводження спільного часу та відпочинку або проводити з дитиною цей час на нейтральній території в межах м. Крйвого Рогу Дніпропетровської області;
- починаючи з 2019 року, кожного непарного року, на державні свята України (Новий рік, Різдво Христове, Міжнародний жіночий день, Пасха (Великдень), День міжнародної солідарності трудящих, День Перемоги, Трійця, День Конституції України, День незалежності України, День захисника України) батько має право проводити час спільно з сином ОСОБА_2 , а також проводити разом з сином час у його день народження (01 листопада), запрошуючи дитину за місцем свого мешкання, або на нейтральній території в межах м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
04.06.2021 року третя особа звернулась до держаного виконавця Центрально-Міського віділу державної виконавчої служби міста Кривий ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Смаглюк О.А. із заявою, в якій надав свої пропозиції щодо можливості спільного відпочинку та оздоровлення дитини у період з 24.06.2021 року по 07.07.2021 року.
12.07.2021 року від ОСОБА_2 на адресу Центрально- міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі надійшла заява щодо не виконання рішення суду в частині двотижневого спільного відпочинку дитини з батьком, в якій зазначається, що з метою обговорення спільного проведення часу із дитиною, третя особа надала ОСОБА_1 дозвіл на виїзд матері та дитини в Туреччіну в період до 24.06.2021 року та домовилась, що ОСОБА_1 зателефонує ОСОБА_2 по поверненню, щоб він зміг зустрітися із сином та спланувати їх відпочинок у Єгипті. Однак після отримання від третьої особи дозволу, позивачем були проігноровані попередні домовленості (які зафіксовані працівниками Центрально-міського відділу у справах дітей) та ОСОБА_1 не зателефонувала ОСОБА_2 по поверненню із Туреччіни. З 24.06.2021 року на телефонні дзвінки боржниця не відповідала та сама не телефонувала. Зі слів, зазначених в контексті заяви ОСОБА_2 , зустріч не відбулася з вини боржниці. Також із заяви від 12.07.2021 року вбачається, що третій особі стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 вивезла дитину за межі міста, а саме: в с.м.т. Лазурне (Херсонської області). У заяві ОСОБА_2 просив відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» вжити заходів реагування та виконати вимоги ст. 63 та ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
30.07.2021 року надійшло пояснення від ОСОБА_1 щодо причини, за якої не відбулася запланована поїздка в період з 24.06.2021 по 07.07.2021 року дитини з батько на спільний відпочинок, згідно з графіком побачень, зазначеному в рішенні суду з причин відсутності зацікавленості батька в даному відпочинку. В поясненні позивач зазначила, що ОСОБА_2 до 30.06.2021 так і не зателефонував, при цьому обіцяв взяти дитину на спільний відпочинок.
03.08.2021 року під час телефонної розмови державного виконавця з представником ОСОБА_2 відповідно до довіреності, зі слів ОСОБА_4 було встановлено: 11.06.2021 ро відбулася телефонна розмова дитини з батьком, під час якої обговорювався запланований відпочинок під час літніх канікул в період з 24.06.2021 року по 07.07.2021 року. 29.06.2021 року та 30.06.2021 року відбулися також телефоні розмови з даного питання, які ні до чого не призвели.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами заслуховування представника стягувача, вивчення заяви ОСОБА_2 від 12.07.2021 рок та пояснення ОСОБА_5 від 30.07.2021 року, у державного виконавця виникли сумніви щодо достовірності викладених у документах фактів, оскільки вони, на його думку, містили розбіжності та суперечили один одному.
03.08.2021 року державним виконавцем було надіслано ОСОБА_1 вимогу державного виконавця щодо надання боржником у письмовій формі документів, які підтверджують зазначені факти в поясненні від 30.07.2021 року. А саме - причина гострої необхідності оздоровлення дитини в період вчинення виконавчих дій та роздруківку телефонних дзвінків з 24.06.2021 року на телефон, з якого та на який був зв`язок з ОСОБА_2
09.08.2021 року року від ОСОБА_1 надійшло пояснення на вимогу виконавця, в якій вона зазначила, що причиною невиконання рішення суду є небажання дитини спілкуватися з батьком.
11.08.2021 року державним виконавцем Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено Акт з підстав не надання Боржиком підтверджуючих документів про поважність причин невиконання рішення суду, зазначених державним виконавцем в вимозі від 03.08.2021 року.
За невиконання рішення суду, що підтверджується актом державного виконавця від 11.08.2021 року, на позивача постановою від 11.08.2021 року накладено штраф в розмірі 1700 грн. на користь держави.
Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу у виконавчому провадженні №57861799 від 11.08.2021 року, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частиною першою статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 13 Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Закономта іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною передбачений статтею 64-1 Закону, відповідно частини першої якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Частинами другою та третьою статті 64-1 Закону передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно частини п`ятої статті 64-1 Закону, у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Частиною першою статті 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З аналізу положення зазначеної вище статті 75 Закону вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з неповажних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.
Тобто, даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Викладене свідчить про те, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин.
При цьому, поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися лише об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Суд встановив, що постанова від 11.08.2021 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 1700 грн. винесена державним виконавцем на підставі складеного акту від 11.08.2021 року за невиконання рішення суду без поважних причин.
Актом від 11.08.2021 року засвідчений факт невиконання боржником без поважних причин рішення суду, та не надання третій особі дитини позивачем у період 24.06.2021р. по 07.07.2021р. згідно з графіком, встановленим судом.
Під час судового розгляду справи позивач не надала жодних підтверджуючих документів про поважність причин невиконання рішення суду, зазначених державним виконавцем в вимозі від 03.08.2021 року та не спростувала зазначені в акті від 11.08.2021 року факти невиконання рішення.
Посилання позивача на не бажання дитини спілкуватися із батьком, як на поважні підстави для невиконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 216/1973/17, суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини (ч. 2 ст. 150 СК). Коло обов`язків можна поділити на дві групи.
Одна має відношення до фізичного розвитку дитини, який залежить від харчування, навколишнього середовища, в якому перебуває дитина.
Інша стосується психічного, духовного, морального розвитку дитини і передбачає існування більш складних за своєю природою засобів і методів формування дитини як особистості.
Від рівня добросовісності виконання батьками обов`язку ч. 2 ст. 150 СК залежить духовний світ дитини, її готовність до міжособистісних стосунків, прагнення до знань, здатність володіти своїми почуттями.
Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 4 ст. 150 СК). Повага до дитини - це повага до її прав, визначених Конвенцією ООН про права дитини та іншими міжнародними та національними законодавчими актами. Однією з форм прояву цієї поваги це врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя (ст. 171 СК).
На підставі наведеного вище, враховуючи обізнаність позивача про обов`язковість виконання Рішення Центрально-Міського районного суду по справі №216/1973/17, не повідомлення державного виконавця про поважні причини невиконання рішення суду, відсутність на момент складання акта про невиконання рішення суду та постанови про накладення штрафу документів, які б підтверджували гостру необхідність оздоровлення дитини в період вчинення виконавчих дій з 24.06.2021 року по 07.07.2021 року, враховуючи неможливість виконання рішення суду у зв`язку з перебуванням позивача з дитиною у визначений період за межами міста, суд не приймає доводи позивача щодо поважності причин невиконання рішення.
При цьому, суд звертає увагу на те, що, встановлюючи графік побачення одного з батьків з дитиною, суд фактично покладає обов`язки на кожного з батьків, один з яких зобов`язаний забезпечити побачення іншого з дитиною, а інший зобов`язаний належним чином дотримуватись встановленого графіку.
Відступлення від взаємних зобов`язань та графіку можливе лише за домовленістю батьків, якої позивач та третя особа досягти не змогли.
Суд звертає увагу на те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Враховуючи викладене, суд вважає, що невиконання позивачем рішення Центрально-Міського районного суду по справі №216/1973/17, в частині не надання позивачем третій особі дитини на за плановий відпочинок в період з 24.06.2021 року по 07.07.2021 року, згідно з порядком, визначеним рішенням суду, є невиконанням судового рішення без поважних причин.
Отже, приймаючи оскаржувану постанову від 11.08.2021 року про накладення на позивача 1700,00 грн. штрафу, державний виконавець діяв в межах повноважень та на підставі закону України «Про виконавче провадження».
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В процесі судового розгляду позивач не обґрунтувала протиправність прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, натомість відповідач довів, що постанова від 11.08.2021 року про накладення на позивача 1700,00 грн. штрафу, прийнята ним на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений законом України «Про виконавче провадження». Відтак, в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням відмови в задоволенні позову повністю, судові витрати, сплачені позивачем, не стягуються.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 про скасування постанови ВП №57861799 від 11.08.2021р. про накладення штрафу - відмовити.
Судові витрати у справі не стягуються.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядку, визначеному ст.272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядку, встановленому ч. 6 ст.287 КАС України.

Суддя В.В. Кальник