Справа № 280/2259/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року Справа № 280/2259/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПХОЛЬЦ» (вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 32, м. Мелітополь, Запорізька область, 72319), в особі представника адвоката Пузій Олексія Вікторовича (вул. Шмідта, буд. 13, оф. 114, м. Мелітополь, Запорізька область, 72309) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Придніпровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (вул. Воскресенська, буд. 24 (2-й поверх), м. Дніпро, 49000) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПХОЛЬЦ» (далі позивач, ТОВ «ДІПХОЛЬЦ»), в особі представника адвоката Пузій Олексія Вікторовича, до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, Укртрансбезпека), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Придніпровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (далі третя особа, Придніпровське МУ Укртрансбезпеки), в якій позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову №225469 від 10.02.2021 про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.

Крім того, просить: розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження; стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова про застосування адміністративно господарського штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Окрім іншого, позивач вказує на те, що застосування штрафної санкції до нього є безпідставним, оскільки він не виступав в якості автомобільного перевізника при спірних правовідносинах. Позивач зазначає, що автомобільним перевізником було ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ МЕЛБУД», якому позивач передав в оренду транспортний засіб щодо якого проводилась перевірка співробітниками Придніпровського МУ Укртрансбезпеки. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 29.03.2021 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

02.04.2021 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову до якої доданий уточнений позов, відповідно до якої позивачем уточнене місцезнаходження третьої особи.

Ухвалою від 06.04.2021 у справі було відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 11.05.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву. Також відповідача попереджено про можливі наслідки ненадання відзиву, передбачені ч.4 ст.159 КАС України.

Зазначену ухвалу відповідач отримав 12.04.2021, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Станом на час розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

05.05.2021 від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника за наявними матеріалами.

30.08.2021 від третьої особи надійшли матеріали перевірки позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України та ч.2 ст.175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням зазначених норм справа вирішується на підставі наявних доказів.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 10.02.2021 в.о. заступника начальника Придніпровського МУ Укртрансбезпеки Кіченко В.В. було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за №225460, відповідно до якої до ТОВ «ДІПХОЛЬЦ» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн. за допущення порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абз. 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи вищезазначену постанову відповідача протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» установлено, що дія Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, в даному випадку не зважаючи на зафіксовані вагові параметри транспортного засобу, суд вважає необґрунтованим застосування до позивача штрафних санкцій з огляду на таке.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових до автомобільних перевізників.

Так, судом встановлено, що ТОВ «ДІПХОЛЬЦ» є власником автомобілю MAN, модель TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом Bodex державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Разом з тим, 04.05.2020 між ТОВ «ДІПХОЛЬЦ» (орендодавець) та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ МЕЛБУД», код 42235263 (орендар) був укладений договір оренди транспортного засобу №05-20/04, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в тимчасове володіння та користування, зокрема, автомобіль марки MAN, модель TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричеп Bodex, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Цей договір укладено строком до 31.12.2021 з урахуванням додаткової угоди №1 від 30.12.2020.

На виконання цього договору, 04.05.2020 ТОВ «ДІПХОЛЬЦ» (орендодавець) та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ МЕЛБУД», код 42235263 (орендар) був підписаний акт приймапня-передачі вказаного автомобіля.

Завірені копії вищезазначених документів надані позивачсем та долучені до матеріалів справи.

Отже, транспортний засіб щодо якого проводилась перевірка використовується перевізником ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ МЕЛБУД».

За таких обставин, саме ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ МЕЛБУД» є автоперевізником в межах спірних правовідносин, а тому застосування адміністративно-господарського штрафу до особи якою не здійснювалось перевезення вантажу є необґрунтованим.

Доводи позивача про порушення процедури габаритно-вагового контролю та порядку розгляду справи про порушення транспортного законодавства, суд відхиляє, оскільки такі доводи не мають впливу для вирішення справи, а також такі доводи повинні бути заявлені перевізником, якщо він буде вважати, що відповідачем порушено норми законодавства.

Суд не надає оцінку наявності або відсутності порушень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки позивач, в даному випадку, не є суб`єктом який повинен відповідати за дані порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем оскаржувана постанова прийнята необґрунтовано, без врахування всіх обставин у справі, а тому є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач відзив на позов не надав, доводи позивача не спростував, правомірність винесення спірної постанови не довів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ДІПХОЛЬЦ».

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також позивачем заявлені до стягнення витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката, за підготовку позовної заяви, в сумі 2000,00 грн.

З огляду на це суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з метою отримання професійної правничої допомоги щодо підготовки, підписання, подачі до Запорізького окружного адміністративного суду даного позову, а також ведення відповідної адміністративної справи за цим позовом, позивачем було укладено з договір про надання правової допомоги від 15.03.2021.

За умовами п. 2.1. цього договору винагорода (гонорар) за надання правової допомоги по даному Договору визначена Сторонами наступним чином: підготовка позовної заяви - 2000,00 грн.

Фактичне виконання та надання позивачу вказаної послуги підтверджується актом про надання послуг. Оплата послуги була здійснена позивачем в безготівковій формі, що підтверджується доданою до позовної заяви копією квитанцією.

З наведених підстав суд дійшов висновку про підтвердження позивачем судових витрат на правничу допомогу надану адвокатським бюро Пузія Олексія Вікторовича у сумі 2000 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому суд зазначає, що відповідач та/або третя особа щодо стягнення витрат на правову допомогу та їх розміру не заперечували (не надали до суду документу щодо незгоди з витратами на правову допомогу та/або їх розміром).

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПХОЛЬЦ» (вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 32, м. Мелітополь, Запорізька область, 72319) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Придніпровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (вул. Воскресенська, буд. 24 (2-й поверх), м. Дніпро, 49000) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №225469 від 10.02.2021 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІПХОЛЬЦ» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоскладальне підприємство «КОБАЛЬТ» судові витрати: зі сплати судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривен 00 копійок та з надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 2000 (дві тисячі) гривен 00 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «29» вересня 2021 року.

Суддя Р.В. Кисіль