Справа № 420/16899/21
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Доброславського відділу Державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною відмови у знятті арешту з земельної ділянки, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Доброславського відділу Державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправною відмову Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у знятті арешту з земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Зобов`язати Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:5051 загальною площею 0,0558 га;

Стягнути з Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн., та витрати на надання правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що рішенням №249-VIII Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області було передано ОСОБА_2 безкоштовно у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:5051 загальною площею 0,0558 га (за межами населеного пункту (копія витягу із сесії додається). При поданні пакету документів для реєстрації права власності на земельну ділянку, до органів державної реєстрації прав стало відомо, що на вищевказану земельну ділянку накладено арешт, підстава накладання арешту: постанова, № АН №351438 від 19.01.2009 року, ВДВС Комінтернівського РУЮ. ОСОБА_2 звернулась до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 08.09.2021 року позивачем отримано відмову про зняття арешту із земельної ділянки, оскільки згідно відомостей АСВП не є можливим встановити в якому саме виконавчому провадженні накладено зазначений арешт, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням особливостей встановлених ст. ст.268-272, 287 КАС України та призначено судове засідання на 29.09.2021 року.

28.09.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно з яким перевіркою відомостей АСВП неможливо встановити в якому виконавчому провадженні було накладено арешт, так як база АСВП створена в 2017 році, а строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить три роки.

29.09.2021 року від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач до судового засідання не з`явився, належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 9 ст. 205 КАС України.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Судом встановлено, що 30.08.2021 року Красносільською сільською радою Одеського району Одеської області прийнято рішення № 249-VIII про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), для ведення садівництва, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 . Передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку громадянці ОСОБА_2 кадастровий номер :01:002:5051, загальною площею 0,0558 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (за межами населеного пункту).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки № 1603 за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н., с/рада Красносільська, об`єднання садоводів «Степове», постановою ВДВС Комінтернівського РУЮ АН № 351438 від 19.01.2009 року накладено арешт.

ОСОБА_2 звернулася до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з земельної ділянки.

Згідно з листом № 43-10335/43-32/ від 08.09.2021 року, відповідач повідомив позивачку, що згідно відомостей АСВП не є можливим встановити в якому саме виконавчому провадженні накладено зазначений арешт. Надати інформацію, щодо арешту земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не є можливим, оскільки: Згідно з п.2 частини XI наказу від 07.06.2017 року №1829/5 «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. На даний час, виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній станом на 19.01.2009 року, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Згідно зі ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній станом на 19.01.2009 року, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрації майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, чинній станом на час вирішення спору судом, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч. ч. 1,2,4,5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, чинній станом на час вирішення спору судом, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Оскільки з огляду на зміст ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній станом на 19.01.2009 року, метою застосування арешту майна є: 1) забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) виконання ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб, суд вважає, що з урахуванням відсутності виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , наявні підстави для зняття арешту з вказаної земельної ділянки на підставі ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому, щодо вимоги позивачки про визнання протиправною відмову Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у знятті арешту з земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає, що в цій частині вимог позов до задоволення не належить, оскільки станом на час звернення позивачки до відповідача із заявою про зняття арешту з земельної ділянки, у відповідача були відсутні, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» підстави для самостійного зняття арешту, у зв`язку із чим відповідачем правомірно зазначено позивачці у листі № 43-10335/43-32/ від 08.09.2021 року про необхідність звернення до суду із позовом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд визначає розмір суми витрат на правничу допомогу, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача згідно з умовами витягу з договору доручення від 14.09.2021 року, розрахунку витрат на правничу допомогу від 14.09.2021 року

Суд зазначає, що з огляду на розрахунок від 14.09.2021, позивачка сплачує на користь адвоката 1000,00 грн. При цьому, суд встановив, що до вказаних витрат включено: пошук та аналіз актуальної судової практики з питання застосування законодавства у спірних правовідносинах (1000,00 грн.), правовий аналіз наданих клієнтом документів, підготовка запитів (2000,00 грн.), складання позовної заяви (2000,00 грн.) підготовка додатків до позовної заяви (1000,00 грн.), підготовка копій для сторін (1000,00 грн.) подання позовної заяви (1000,00 грн.).

Проте, суд зазначає, що у позові відсутні жодні посилання на актуальну судову практику, також, відсутні докази на підтвердження складання представником будь-яких запитів в інтересах позивачки. Також, на думку суду, складання позовної заяви передбачає, у тому числі, й підготовку додатків до позову й виготовлення копії для відповідача, а 1000,00 грн. за фактичне подання позовної заяви до суду представником на думку суду є неспівмірним та необґрунтованим розміром витрат, доказів на підтвердження того, що представник позивача витратила одну годину часу для фактичного подання позовної заяви до суду матеріали справи не містять. Також, зазначення у розрахунку 1000,00 грн. витрат сплачених за складання такого розрахунку, суд вважає необґрунтованим та неспімірним фактично виконаній роботі.

Таким чином, на думку суду, доведеними, співмірними зі складністю справи та підтвердженими доказами є витрати на правничу допомогу у сумі 4500,00 грн.

Проте, враховуючи, що суд зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивачки належить 2250,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Також, суд встановив, що за звернення до суду із вказаним позовом позивачка сплатила 908,00 грн. судового збору, проте, з урахуванням часткового задоволення адміністративного позову з відповідача на її користь має бути стягнуто 454,00 грн. судового забору.

Таким чином, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 139, 205, 243, 245, 246, 250, 263, 268-272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Доброславського відділу Державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною відмови у знятті арешту з земельної ділянки, зобов`язання вчинити дії.

Зобов`язати Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:5051 загальною площею 0,0558 га.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2704,00 грн. (дві тисячі сімсот чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд, з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (вул. Центральна, 75, смт. Доброслав, Одеський р-н., Одеська обл., 67500, ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний судом 30 вересня 2021 року.

Суддя Н.В. Бжассо