Справа № 554/6319/21
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 29.09.2021 Справа № 554/6319/21
ОКТЯБРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ПОЛТАВИ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 вересня 2021 року м. Полтава Справа № 554/6319/21

Октябрський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Савченка А. Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Кропивного Руслана Вікторовича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

06 липня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Кропивного Руслана Вікторовича (далі - відповідач 1, інспектор СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Кропивний Р. В.), Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - відповідач 2, ГУНП в Полтавській області), у якому просив скасувати постанову серії БАВ № 037819 від 21 червня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Історія справи

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 554/6319/21, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 21 червня 2021 року відповідачем 1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 037819, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Стверджував, що в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу його вини, підстав для її складання у відповідача 1 не було. Оскаржувана постанова не містить жодних доказів на підтвердження того, що позивач не надав переваги у русі пішоходу на нерегульованому пішохідному переході. В ній також не міститься жодної інформації про будь-яку фіксацію інкримінованого йому правопорушення. На прохання позивача надати докази порушення ним правил дорожнього руху, відповідач 1 продемонстрував йому відео з мобільного телефону, низької якості зображення, тривалістю приблизно дві хвилини, в якому було відображено рух автомобілів різного кольору, при цьому, взагалі невідомо, в який час доби, день, в якому місті та на якій вулиці. На вимогу ОСОБА_1 пояснити, де саме на цьому відеозаписі зображено автомобіль позивача, його номерний знак, нерегульований пішохідний перехід, на якому знаходився пішохід, в якому місці і в який час було зняте це відео, у який спосіб та на який прилад, відповідач 1 лише вказав, що для нього головне, що він бачить у цьому відео, у потоці машин, автомобіль зовні схожий на автомобіль ОСОБА_1 і йому цього було достатньо для того, щоб дійти висновку про порушення позивачем правил дорожнього руху. Позивач стверджував про порушення відповідачем 1 порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та порядку складення оскаржуваної постанови. Зокрема, зазначив, що під час розгляду справи йому не було надано можливості надати пояснення, звернутись за правовою допомогою до адвоката, а також не було надано жодних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення. Вважав такі дії відповідача 1 протиправними, а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки була винесена останнім необґрунтовано, за відсутністю належних та допустимих доказів вчинення інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення. Окремо наполягав на тому, що за вказаною в оскаржуваній постанові адресою (м. Миргород, вул. Гоголя, 80) розташований регульований пішохідний перехід, а не нерегульований, як то вказав відповідач 1, що виключає можливість притягнення позивача до відповідальності за порушення п. 18.1. ПДР України.

Відповідачі правом на подання відзиву на позов не скористалися.

За змістом ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

21 червня 2021 року інспектором СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Кропивним Р. В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 037819 (далі - Постанова), відповідно до якої, 21 червня 2021 року, о 18 год 30 хв, ОСОБА_1 , в м. Миргород по вул. Гоголя, 80, керуючи транспортним засобом TESLA MODELS, д. н. з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилися пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, чим порушив п. 18.1. ПДР України (а. с. 6).

Цією ж постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Вважаючи такі дії відповідача 1 протиправними, а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.10. ПДР, зокрема, пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Згідно з п. 18.1. ПДР, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, зокрема, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців 1 та 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Висновки щодо правозастосування

З аналізу наведених положень чинного законодавства вбачається, що висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

При прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення останнє повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилися пішоходи, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам.

При цьому, жодних доказів на підтвердження викладених у Постанові обставин, відповідачем 1 не додано. Так само відповідачем 1 не надано суду заперечень проти позову та доказів, що їх підтверджують, а також доказів, що підтверджують факти вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про національну поліцію", поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Однак, з матеріалів справи, а також зі змісту Постанови взагалі не зрозуміло, яким чином відповідачем 1 було виявлено та зафіксовано інкриміноване позивачу правопорушення.

В оскаржуваній постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким начебто здійснювалась фіксація правопорушення. Так, у графі 7 "До постанови додаються" інспектором поліції було лише зазначено "відеофіксація з відеореєстратора", при цьому, не вказано серії та номера відеореєстратора, за допомогою якого було здійснено відповідний відеозапис.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що за вказаною в оскаржуваній постанові адресою (м. Миргород, вул. Гоголя, 80) розташований нерегульований пішохідний перехід. Натомість, з наданих позивачем пояснень навпаки вбачається, що за зазначеною відповідачем 1 у Постанові адресою розташований саме регульований пішохідний перехід.

Відповідачами не було надано суду доказів протилежного, а відтак й не спростовано позиції позивача.

Відповідач 1 не виконав вимоги щодо посилання у Постанові на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п. 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999 (далі - Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Отже, лише фіксація саме вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем 1 адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 31 липня 2018 року у справі № 712/5675/17.

Оскаржувана постанова не може бути єдиним та беззаперечним доказом вчинення правопорушення позивачем, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

В матеріалах справи така фіксація чи інші докази правопорушень, передбачені ст. 251 КупАП, відсутні. Відповідачі у встановленому порядку та строки не надали ні відзива, ні жодних доказів вчинення позивачем правопорушення, хоча мали можливість реалізувати свої процесуальні права і довести правомірність своїх дій на стадії судового розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд вважає висновки, викладені відповідачем 1 у Постанові, про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП припущеннями та такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини, з якими закон пов`язує настання даних подій, відповідачами не доведені.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 з приводу того, що вимоги ст. 268 КУпАП в частині надання йому можливості знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката відповідачем 1 дотримані не були, оскільки доказів протилежного під час розгляду цієї справи судом не встановлено.

Відповідачем 1, як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Суд зазначає, що саме відповідач 1 був зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, про що відповідачем 1 зазначено в оскаржуваній постанові.

Відповідач 1 жодного доказу щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови не надав.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про порушення відповідачем 1 процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені судом обставини та беручи до уваги те, що відповідачем 1 не надано доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Окремо суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У цій справі наявні докази того, що відповідачі отримали як копію позову, так і ухвалу суду про відкриття провадження у справі. Однак, відсутність будь-якого реагування на ці документи призводить до висновку про відсутність поважних причин неподання відзивів. Тому, керуючись вищевикладеною нормою, суд оцінює відсутність відзивів на цей позов, як фактичне визнання відповідачами позову.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має правоскасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, оскільки відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 454 грн і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 241-245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до інспектора сектору реагування патрульної поліції Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Кропивного Руслана Вікторовича (вул. Якова Усика, 34, м. Миргород, 37600), Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36000, ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАВ № 037819 від 21 червня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Справу про адміністративне правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36000, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко