Справа № 540/2418/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2418/19

Головуючий І інстанції Кисильова О.Й.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

за участю секретаря - Голобородько Д.В., позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Стельниковича О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року (м.Херсон, дата складання повного тексту рішення - 17.05.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Скадовської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії та Комунального закладу «Херсонський обласний Центр медико-соціальної експертизи» Херсонської обласної ради про визнання недійсним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

15.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Скадовської міжрайонної МСЕК, у якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Скадовської МСЕК про невизнання інвалідності із дитинства, що підтверджується довідкою від 06.10.2016р. №651, та зобов`язати направити його на судово-медичну експертизу для обстеження з метою встановлення факту інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення Скадовської МСЕК щодо позбавлення його статусу інваліда ІІІ групи є необґрунтованим та протиправним, та таким, що порушує його права.

Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду від 20.11.2019р. у відкритті провадження за даним позовом відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України та повернуто його позивачу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020р. вказана ухвала окружного суду від 20.11.2019р. - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 06.10.2020р. до участі у даній справі в якості співвідповідача залучено КЗ «Херсонський обласний Центр МСЕ» Херсонської обласної ради.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 23.06.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а також просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.05.2021р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

29.06.2021р. матеріали справи, разом із апеляційною скаргою позивача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2021р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

25.08.2021р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому представник Скадовської міжрайонної МСЕК заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

У свою чергу, КЗ «Херсонський обласний Центр МСЕ» Херсонської обласної ради правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач (апелянт) та його представник мотивовано підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні.

Відповідачі у судове засідання суду апеляційної інстанції своїх уповноважених представників не направили, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, виступ позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

04.07.2011р. згідно з довідкою Скадовської міжрайонної МСЕК серії 10 ААА №3234417 позивачу - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 01.08.2012р.

У відповідності до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 06.07.2012р. Голопристанським УПСЗН Херсонської області, позивач в період з 08.11.2006р. по 31.07.2016р. отримував державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю з дитинства ІІІ групи.

01.07.2013р. при повторному огляді позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності з дитинства строком до 01.08.2014р., що підтверджується довідкою Скадовської міжрайонної МСЕК від 01.07.2013р. серії 10 ААВ №378793.

06.07.2015р., згідно із довідкою Скадовської міжрайонної МСЕК серії 10 ААА №021283, при «повторному» (черговому) огляді ОСОБА_1 визначена ІІІ група інвалідності з дитинства на строк до 01.08.2016р.

22.06.2016р. Скадовська міжрайонна МСЕК направила ОСОБА_1 на огляд до Херсонської обласної МСЕК.

За результатами очного огляду хворого ОСОБА_1 КЗ «Херсонський обласний Центр МСЕ» Херсонської обласної ради дійшов висновку про те, що подальше визначення позивачу групи інвалідності «сумнівне» та запропоновано обстеження в ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України».

06.07.2016р. позивач звернувся до головного лікаря Центральної МСЕК із письмовою заявою про направлення його на обстеження до ДУ «УД НДІ медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України».

За результатами проведеного обстеження в період з 12.09.2016р. до 20.09.2016р. в умовах стаціонару вказаної вище установи позаштатною загальноінститутською МСЕК складений консультативний висновок від 20.09.2016р. №5294, в якому, зокрема, було надано експертні рекомендації та зазначено про відсутність даних для визначення позивачу групи інвалідності.

06.10.2016р., з урахуванням вказаного вище висновку від 20.09.2016р. №5294, під час останнього переогляду, Скадовською міжрайонною МСЕК прийнято рішення - про невизнання позивача ОСОБА_1 інвалідом та складено відповідну довідку №651.

Одночасно Скадовською міжрайонною МСЕК складено і Акт огляду від 06.10.2016р. №104/720, відповідно до п.30.4 якого, група інвалідності позивачу не встановлена.

Дізнавшись про таке рішення МСЕК 17.08.2019р., та не погоджуючись із ним, позивач, будучи юристом за освітою, 15.11.2019р. звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірних рішень відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо надання особі статусу особи з інвалідністю регламентовані Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991р. №875-ХІІ, Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2010р. №2961-IV, «Положенням про медико-соціальну експертизу» та «Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317), а також «Інструкцією про встановлення груп інвалідності» (затв. наказом МОЗ України від 05.09.2011р. №561).

Як слідує зі змісту приписів ч.1 ст.2 Закону України №875-ХІІ, «особою з інвалідністю» - є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Аналогічне визначення наведено і в абз.2 ч.1 ст.1 Закону України №2961-IV.

Як передбачено абз.4 ч.1 ст.1 Закону №2961-IV, «інвалідність» - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

А як вбачається з вимог ч.1 ст.3 Закону №875-ХІІ, «інвалідність» як міра втрати здоров`я визначається виключно шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За видно з приписів ч.1 ст.1 Закону №2961-IV, «медико-соціальна експертиза» - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини та часу її настання, а також рекомендацій стосовно можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування та соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи;

Відповідно до ч.2 ст.6 цього ж Закону №2961-IV, громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом.

Як встановлено п.3 Положення №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, які звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених, серед іншого, захворюваннями або наслідками вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

У свою чергу, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п.4 цього Положення).

Приписами п.10 Положення №1317 обумовлено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше 3-х лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

За правилами п.11 Положення №1317, міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Відповідно до п.12 цього Положення, до повноважень Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії віднесено: повторний огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевірка якості розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснення контролю за повнотою і якістю їх виконання; проведення у складних випадках огляду осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

У силу вимог п.13 Положення №1317, Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, проводить, серед іншого, перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує ці рішення; направляє в особливо складних випадках осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця).

Як передбачено п.19 Положення №1317, комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Пунктом 20 цього ж Положення закріплено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

За змістом п.1.3 Інструкції №561, відповідно до Положення №1317, експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання із метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Як визначено п.1.4 Інструкції №561, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Фахівці МСЕК зобов`язані ознайомити особу (законного представника) з порядком, умовами та критеріями встановлення інвалідності, а також надавати роз`яснення з інших питань, що пов`язані з встановленням групи інвалідності, на вимогу особи (законного представника) або у разі її незгоди з рішенням МСЕК (п.1.5 Інструкції №561).

Згідно з п.1.10 Інструкції №561, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Отже, за наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що огляд осіб із порушеннями стану здоров`я за наявності даних, які підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою або ж вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності, з метою встановлення групи інвалідності здійснюється МСЕК шляхом проведення медико-соціальної експертизи.

Залежно від ступеня розладу функцій організму, за наведених умов, особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності.

Медико-соціальна експертиза осіб, які звертаються для встановлення групи інвалідності, проводиться комісійно шляхом: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивного обстеження та оцінки стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

У тому разі, якщо особа з інвалідністю не погоджується із рішенням (висновком) міжрайонної МСЕК, вона має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до МСЕК вищого рівня.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що в «особливо складних» випадках Центральна МСЕК МОЗ, у відповідності до Положення №1317, може направляти осіб, які звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ).

Так, п.2.1 Інструкції №651 встановлено, що до основних видів порушення функцій організму людини, які визначаються медико-соціальною експертизою, належать:

- порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, мови, емоцій, волі);

- порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, больової, температурної та інших видів чутливості);

- порушення статодинамічних функцій (голови, тулуба, кінцівок, рухливих функцій, статики та/або координації руху);

- порушення функції кровообігу, дихання, травлення, виділення, обміну речовин та енергії, внутрішньої секреції, імунітету тощо;

- мовні порушення (не обумовлені психічними розладами), порушення голосоутворення або форми мови - порушення усної (ринолалія, дизартрія, заїкання, алалія, афазія) та письмової (дисграфія, дислексія), вербальної та невербальної мови;

- порушення, що викликають спотворення (деформація обличчя, голови, тулуба, кінцівок, аномальні дефекти травного, сечовидільного, дихального трактів, порушення розмірів тулуба).

Критерії життєдіяльності людини встановлені п.2.2 Інструкції №561 та включають: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання та виконання трудової діяльності.

Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II або III група інвалідності. У свою чергу, I група інвалідності поділяється на підгрупи «А» і «Б» залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Згідно із п.п.2.3-2.5 вказаної Інструкції, критерії встановлення інвалідності визначені у п.27 «Положення про встановлення інвалідності» (затв. згаданою вище Постановою КМУ №1317). Причини інвалідності встановлюються згідно з п.26, а повторний огляд інвалідів проводиться згідно з п.22 цього ж Положення.

Відповідно до п.26 «Положення про встановлення інвалідності», особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Пунктом 22 «Положення про встановлення інвалідності» передбачено, що повторний огляд осіб з інвалідністю із нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я та ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи та проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі повного вивчення медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 26.09.2018р. у справі №817/820/16 та від 25.09.2018р. у справі №804/800/16.

Так, як встановлено матеріалами справи та вже зазначалося вище, позивач в період червня-липня 2016р. проходив черговий (повторний) огляд в Скадовській МСЕК та обласній МСЕК, які, у свою чергу, фактично підтвердили наявність у позивача відповідного діагнозу, але зокрема, встановили, що стан здоров`я позивача на момент огляду є таким, що не дає достатніх підстав для встановлення (підтвердження) йому ІІІ групи інвалідності.

Крім того, як свідчать матеріали справи та пояснення позивача, останній також реалізував своє право на проведення медико-соціального експертного обстеження і в Українському державному науково-дослідному інституту медико-соціальних проблем інвалідності, що знаходиться у м. Дніпропетровську, як це передбачено п.13 та п.23 Положень №1317.

Так, як вказувалося вище, за результатами проведеного обстеження (у період із 12.09.2016р. до 20.09.2016р.) в умовах стаціонару вказаної вище Установи позаштатною загальноінститутською МСЕК був складений консультативний висновок від 20.09.2016р. №5294 - про відсутність даних для визначення позивачу - ОСОБА_1 групи інвалідності.

Натомість, позивач в судовому засіданні суду 1-ї інстанції постійно стверджував, що станом на час його звернення до суду, стан його здоров`я значно погіршився, а тому існує достатньо підстав для встановлення йому ІІІ групи інвалідності.

З огляду на викладене, судом першої інстанції цілком обґрунтовано було призначено судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- чи підтверджується медичними документами висновок МСЕК від 06.10.2016р. про те, що у ОСОБА_1 «виявлені помірні морфологічні та легкі функціональні порушення обум. ХХН ІІ ст АРСВС підковоподібна нирка. Двухсторон. гідронефроз. Стан після пластики лоханково-сечового сегменту з обох сторін. Хронічний вторинний пієлонефрит, н/ремісія ХНН І ст. САГ ІІ, ст 2, р 3, які обмежують життєдіяльність 0-І ст» та чи відповідає даний висновок дійсному стану здоров`я ОСОБА_1 ;

- чи дійсно є функціональні порушення в організмі ОСОБА_1 , зумовлені захворюванням сечовидільної системи, такими, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи для встановлення ІІІ групи інвалідності?

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ухвали суду 1-ї інстанції від 26.10.2020р., в період з 22.12.2020р. по 05.04.2021р. КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» було проведено комісійну судово-медичну експертизу позивача ОСОБА_1 , за результатами якої 05.04.2021р. було складено висновок №273 щодо стану здоров`я позивача, зі змісту якого видно, що у ОСОБА_1 , на даний час, є наступна патологія: ХХН 2 ст. підковообразна нирка. Необструктивний хронічний пієлонефрит. Стан після нефростоми з приводу гідронефрозу 3 ст. (2006р). Двобічна пластика ПУС 2006, 2007р. ХНН 1 ст. Симптоматична гіпертензія. Ожиріння.

Тобто, згідно даного висновку СМЕ у позивача підтверджується наявність захворювань, що перелічені у редакції питання.

Разом із тим, у вказаному висновку №273 зазначено, що в компетенцію судово-медичної експертної комісії входить лише встановлення дійсної наявності захворювань, що перелічені у медичних документах, або відсутності таких захворювань. За даними огляду позивача, із урахуванням даних медичної документації, наявність захворювань, які перелічені у редакції питання, підтверджено. Однак, судово-медична експертна комісія зазначила про те, що подальше встановлення наявності та ступеня обмеження життєдіяльності позивача та групи інвалідності є у виключній компетенції МСЕК.

Надаючи оцінку судовому рішенню 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів звертає увагу на те, що визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи входить до компетенції медико-соціальної експертизи.

Враховуючи сутність спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із викладеним в оскаржуваному рішенні суду 1-ї інстанції висновком про те, що суди, при розв`язанні таких спорів, в першу чергу перевіряють дотримання МСЕК порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу.

Разом із тим, слід зазначити, що вирішення питань щодо визначення ступеня розладу функцій органів і систем організму, обмеження життєдіяльності особи та, відповідно, групи інвалідності є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та «вимагає» наявності медичної освіти та спеціальних знань, у той час як суд, у відповідності до положень КАС України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження стосовно вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Згідно з положеннями ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист порушених суб`єктом владних повноважень прав позивача. Тобто, за відсутності встановленого в судовому порядку порушення Скадовською міжрайонною МСЕК порядку проведення огляду та прийняття відповідного «висновку», суд фактично позбавлений повноважень щодо прийняття рішення про скасування правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, а також зобов`язання останнього провести позивачу повторний медичний огляд.

До того ж, слід зауважити й про те, що такий висновок апеляційного суду цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.09.2019р. у справі №215/3246/17 та від 09.12.2019р. у справі №160/9746/18.

Окрім того, суд апеляційної інстанції одночасно звертає увагу і на той факт, що при розгляді по суті спору у справах, в яких оскаржується рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підстав прийняття того чи іншого медичного висновку, оскільки суди не є «спеціалізованими установами» в медичній сфері і тому оцінка підстав прийняття висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Як вже зазначалося колегією суддів, суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів «Положення про медико-соціальну експертизу» та «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» (затв. Постановою КМУ від 03.12.2009р. №1317), а також «Інструкції про встановлення груп інвалідності» (затв. наказом МОЗ України від 05.09.2011р. №561)

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30.11.2020р. у справі №200/14695/19-а.

Таким чином, виходячи з предмету спору та правового врегулювання зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновками суду попередньої інстанції про те, що за відсутності встановлених порушень відповідачем процедури прийняття оскаржуваного висновку МСЕК, підстави для задоволення позову - відсутні.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 27.09.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко