Справа № 760/24473/19
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 р.м. ХерсонСправа № 760/24473/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

22.08.2019 до Солом`янського районного суду м. Києва звернувся Департамент патрульної поліції з позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції, р/р 2745 в Держказначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, , майнову шкоду у розмірі 61861,37 грн.

Позовна заява подана в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції 10558,38 грн. матеріальної шкоди та 327,87 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2020 апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції - Радея Олександра Андрійовича - задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2020 скасовано. Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - закрито. Направлено справу для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Закриваючи провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, Київський апеляційний суд послався на пункт 5 частини 1 статті 374 ЦПК України, відповідно до якого суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

04.03.2021 матеріали справи №760/24473/19 разом із супровідним листом Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2021 №760/24473/19/10205/2021 надійшли на адресу Київського окружного адміністративного суду та внаслідок автоматизованого розподілу були передані для розгляду судді Кушновій А.О. 05.03.2021 згідно з Реєстром передачі судових справ судді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя Кушнова А.О.) від 10.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №760/24473/20 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 30.03.2021, витребувано докази у справі від відповідача.

У судове засідання, призначене на 30.03.2021, сторони у справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили.

У той же час, 26.03.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із клопотанням про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2021, адміністративну справу №760/24473/19 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, - передати за підсудністю до Херсонського окружного адміністративного суду (місцезнаходження: 73027, м. Херсон, вул. Філатова, 29).

Справа №760/24473/19 надійшла до Херсонського окружного адміністративного суду 24.06.2021

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2021, справа розподілена на суддю Войтовича І.І.

Ухвалою від 29.06.2021 року суд прийняв справу до провадження та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.08.2017 року о 08 год. 30 хв. у місті Києві на перехресті просп. В. Лобановського та М. Кривоноса за участю службового автомобіля Toyota Prius, д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням відповідача та автомобіля Ссанг Йонг Рекстон, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вказані транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.09.2017 року по справі № 760/15522/17 за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В ході розгляду справи відповідач свою вину у вчиненні ДТП визнав. Згідно висновку експертного дослідження № 19/13-1/25-ЕД/18 від 25.04.2018 року, виконаного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС, вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок ДТП, в якій було пошкоджено службовий автомобіль Toyota Prius, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 61861,37 грн., яка на думку позивача підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, позивач пояснює, що у зв`язку з тим, що відповідачем майнова шкода в позасудовому порядку відшкодована не була, Департамент патрульної поліції у встановленому порядку та строки звертався з відповідною позовною заявою до Солом`янського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року у справі № 760/24473/19 в позов задоволено частково. Постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2020 року скасовано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року та закрито провадження у справі, у зв`язку з тим, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач надавав до суду відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вважає, що на правовідносини, які виникли у даній справі розповсюджується Кодекс законів про працю України, оскільки дані правовідносини не регулюються спеціальним законом. Вказує, що за загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Однак, у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної поліцейським, тому відповідач робить висновок, що при вирішенні даного спору слід керуватися нормами Кодексу законів про працю України. Крім того, посилаючись на ч. 3 ст. 233 Кодексу законів про працю України, відповідач вважає, що позивачем пропущено річний строк про стягнення з працівника матеріальної шкоди. Беручи до уваги викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач в момент вчинення ДТП проходив службу в Департаменті патрульної поліції.

07.08.2017 року о 08 год. 30 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Prius, д.р.н. НОМЕР_1 , у м. Києві на перехресті просп. В. Лобановського та М. Кривоноса, порушивши вимоги п.8.7.3. «є» Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення із автомобілем Ссанг Йонг Рекстон, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.09.2017 року по справі № 760/15522/17 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Постанова суду набрала законної сили.

Судом встановлено, що Департаментом патрульної поліції було проведено службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю службового автомобіля Toyota Prius державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача.

Згідно висновку експертного дослідження № 19/13-1/25-ЕД/18 від 25.04.2018 року, виконаного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС, вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок ДТП, в якій було пошкоджено службовий автомобіль Toyota Prius, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 61861,37 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Вирішуючи питання наявності підстав для стягнення з відповідача матеріальних збитків спричинених дорожньо-транспортною пригодою, суд враховує наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.

Норми, які б регулювали матеріальну відповідальність працівників поліції, заподіяну ними під час виконання службових обов`язків станом на час виникнення спірних правовідносин в даному Законі відсутні.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст. 56 Закону № 580-VIII).

Відповідно до ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки врегульовано статтею 1187 Цивільного кодексу України.

Частинами 1-3 даної статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Отже, наведені положення вимог Цивільного кодексу України встановлюють підстави та умови для відшкодування матеріальної шкоди в результаті порушення цивільного права, зокрема і джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Доводи ж позивача про те, що питання відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення адміністративного правопорушення вирішується за нормами ЦК України - ст. 1166 ЦК України, не є прийнятними, оскільки підстави відшкодування шкоди, що передбачені вказаною нормою, застосовуються в разі наявності між сторонами спору в деліктних зобов`язаннях. Підстави, умови, порядок, межі і розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації, встановлені главою IX КЗпП України.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що в даному випадку відповідач виконував трудові (службові) обов`язки, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб, що підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, правовідносини між позивачем та відповідачем не засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності, а засновані на адміністративному (владному) підпорядкуванні, а тому цивільне законодавство до них не застосовується.

Зазначене свідчить про необґрунтованість підстав для стягнення матеріальної шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України.

Отже, оскільки відповідач був працівником Національної поліції України, то до спірних правовідносинах застосуванню підлягає насамперед Закон України «Про Національну поліцію», який є основним нормативно-правовим актом, що регулює діяльність поліцейських.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Однак, у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому, суд приходить до висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже, при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю (далі - КЗпП).

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

В даному випадку, суд не встановив наявність жодного з зазначених випадків, передбачених статтею 134 КЗпП України, які тягнуть за собою настання повної матеріальної відповідальності.

В свою чергу, суд зазначає, що доводи відповідача не спростовують факт спричинення завданої внаслідок ДТП прямої дійсної шкоди роботодавцю.

Однак, матеріальна відповідальність працівника в даному випадку у відповідності до ст. 132 КЗпП обмежується розміром середнього місячного заробітку.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за пошкодження службового автомобіля.

В даному випадку відповідач може нести лише обмежену матеріальну відповідальність, як це передбачено статтею 132 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція при вирішенні спірних правовідносин міститься в ухвалі Верховного Суду від 08.11.2018 року в справі №428/1454/18, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 року по справі №6-32678ск15, від 29.07.2015 року по справі №6-1060св15.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата, визначений розділом II Порядку. Так, відповідно до п. 2 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вже встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача сталася 07.08.2017 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що для обрахування середнього заробітку позивача слід використовувати дані заробітної плати відповідача, що зазначені у довідці № 1324 від 25.08.2021 року з відомостями про заробітну плату за два місяці, що передують події, а саме: за червень 2017 року у розмірі 10558,38 грн. та за липень 2017 року у розмірі 10558,38 грн.

Таким чином, середньомісячний заробіток відповідача складає 10558,38 грн. ((10558,38+10558,38)/2)).

Беручи до уваги викладене, та враховуючи, що середньомісячний заробіток відповідача складає 10558,38 грн., а також те, що відповідно до ст. 132 КЗпП України відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 10558,38 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем пропущено річний строк про стягнення з працівника матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установу, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Суд зазначає, що про наявність шкоди, заподіяної працівником, остаточно стало відомо 24.05.2019 року коли під час розгляду Солом`янським районним судом м. Києва справи №760/12135/19 про розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно відповідача останній визнав свою вину у вчиненні ДТП.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи Департамент патрульної поліції у встановленому порядку та строки звертався з відповідною позовною заявою до Солом`янського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначене, доводи відповідача в цій частині судом до уваги не беруться.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, суд, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо питання розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч. 2. ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У даній справі підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Департаменту патрульної поліції () майнову шкоду у розмірі 10558,38 грн. (десять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім грн. 38 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 106030000