Справа № 280/4727/21
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 вересня 2021 року Справа № 280/4727/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164; )

про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (далі - відповідач), відповідно до якого, з урахуванням уточнень, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням за період з 07.04.2021 по 15.06.2021 у розмірі 16061,31 грн. (шістнадцять тисяч шістдесят одна гриваня 31 копійка) та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.04.2021 ОСОБА_1 з посади начальника відділу юридично-правового забезпечення Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації у зв`язку зі реорганізацією Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації в Управлінні капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації із скороченням штатної чисельності. Разом з тим, відповідач провів повний розрахунок по заробітній платі з позивачем лише 15.06.2021. Таким чином, на підставі статті 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити позивачу її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Щодо виплати моральної шкоди позивач вважає, що сам факт невиплати позивачу заробітної плати вже є достатнім доказом того, що їй було завдано моральної шкоди. З наведених підстав просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 14.06.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 15.07.2021.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 05.07.2021 надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№37562), в якому зазначає, що у разі відсутності фінансування Державою, відповідач не мав коштів для виплати заборгованості по заробітній платі. Крім того звертає увагу, що відповідальність за несвоєчасну сплату також покладається і на Фонд соціального страхування, заборгованість якого склала 3108,67 грн., які Фонд не перерахував своєчасно для виплати позивачу. Вказує, що на теперішній час усі належні виплати позивачу перераховані в повному обсязі. Також заперечує проти вимоги про стягнення моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 12.07.2021 відмовлено представнику відповідача у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою суду від 15.07.2021 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, оголошено перерву до 17.08.2021.

20.07.2021 до суду від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх.№40977), в якому зазначає, шо сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вказує на те, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Таким чином вважає, що переносити провину за невиплату заробітної плати на держави чи будь-кого іншого безпідставно та суперечить чинному законодавству України.

Ухвалою суду від 05.08.2021 відмовлено представнику відповідача у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У підготовчому судовому засіданні 17.08.2021 оголошено перерву до 03.09.2021.

Протокольною ухвалою суду від 03.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.09.2021.

Представник відповідача до суду не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. 27.09.2021 позивачем подано до суду клопотання (вх.№55792) про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе завершити розгляд справи в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглядаючи матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21.07.2008, ОСОБА_1 06.04.2021 звільнена з посади начальника відділу юридично-правового забезпечення Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації у зв`язку із реорганізацією Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації в Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації із скороченням штатної чисельності (наказ від 05.04.2021 №36-К).

Зокрема, Наказом в.о. директора Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 05.04.2021 №36-К ОСОБА_1 06.04.2021 звільнено з посади начальника відділу юридично-правового забезпечення Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації у зв`язку зі реорганізацією Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації в Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації із скороченням штатної чисельності.

Відповідно до вказаного Наказу відділу фінансування та бухгалтерського обліку планово-економічного управління Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації доручено провести кінцевий розрахунок із ОСОБА_1 , виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, виплатити компенсацію за невикористані щорічну основну відпустку тривалістю 8 календарних днів за період роботи з 03.02.2018 по 02.02.2019; щорічну основну відпустку тривалістю 16 календарних днів зі період з 03.02.2019 по 02.02.2020; щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів за період роботи з 03.02.2020 по 02.02.2021; щорічну основну відпустку тривалістю 5 календарних днів за період роботи з 03.02.2021 по 06.04.2021; додаткову оплачувану відпустку за стаж державної служби понад 8 років тривалістю 4 календарних дні.

Згідно довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 06.04.2021 №05-28/0385, виданої ОСОБА_1 , станом на 06.04.2021 заборгованість із заробітної плати складає 43318,76 грн., з них заборгованість відповідача складає 40210,09 грн., та заборгованість Фонду соціального страхування складає 3108,67 грн.

У зв`язку з не проведенням Управлінням капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

15.06.2021 відповідачем сплачено заборгованість з виплати заробітної плати, про що свідчить копія довідки за АТ КБ «ПриватБанк» від 17.06.2021 №N8ATQU9TRJP0AP7S.

22.06.2021 позивачем подано до суду уточнену позовну заяву (вх.№35406), яка прийнята до розгляду протокольною ухвалою суду від 15.07.2021.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення роботодавця до відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України, визначальним є з`ясування тієї обставини, чи мала місце затримка розрахунку з працівником при звільненні, тобто, невиплата або несвоєчасна виплата належних йому сум, та наявність у цьому вини власника або уповноваженого ним органу.

Аналогічний правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №806/82/17.

З матеріалів справи встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем після звільнення проведений лише 15.06.2021.

Разом з тим, як встановлено судом, згідно довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 06.04.2021 №05-28/0385, виданої ОСОБА_1 , та розрахункового листка за квітень 2021 року станом на 06.04.2021 заборгованість із заробітної плати складала 43318,76 грн., в тому числі заборгованість Фонду соціально страхування склала 3108,67 грн. - оплата лікарняних.

Статтею 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105) визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 Закону №1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону №1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Як встановлено із довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 07.04.2021 №05-28/0385, виданої ОСОБА_1 , та розрахункового листка за квітень 2021 року, до складу заборгованості із заробітної плати у сумі 43318,76,34 грн. входить заборгованість Фонду соціально страхування з оплати лікарняних у сумі 3108,67 грн.

Частиною третьою статті 30 Закону №1105-XIV визначено, що рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №1105-XIV фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Згідно з частиною другою статті 34 Закону №1105-XIV страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Після надходження грошей на спецрахунок роботодавець зобов`язаний виплатити лікарняні працівникові в найближчий строк, установлений для виплати зарплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що виплата лікарняних, що виплачується за рахунок Фонду соціального страхування України, після дати звільнення працівника не порушує вимог статті 116 КЗпП.

Щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом встановлено наступне.

Згідно довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 06.04.2021 №05-28/0385 та розрахункового листка за квітень 2021 року станом на 06.04.2021 заборгованість із заробітної плати складала 43318,76 грн.

Отже, станом на квітень 2021 року розрахунок з позивачем із зарплати остаточно проведено не було.

Відповідно до відомості розподілу виплат Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 15.06.2021, ОСОБА_1 виплачено 15.06.2021 40210,09 грн. заробітної плати, що підтверджується як позивачем так і відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача про не проведення повного розрахунку відповідачем станом на дату звільнення та до 15.06.2021, є обґрунтованими.

Отже, враховуючи приписи статті 117 КЗпП України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням.

Згідно довідки Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації від 06.04.2021 №05-28/0387, виданої ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата за останні два місяці становить 341,73 грн.

Отже, період затримки розрахунку з позивачем при звільненні складає 47 робочих днів (за період з 07.04.2021 (наступний день після звільнення) по 15.06.2021 (день розрахунку).

Отже, сума середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням складає 16061,31 грн. (47 робочих днів затримки х 341,73 грн. (середньоденне грошове забезпечення)).

За правилами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є стягнення з Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням станом на 15.06.2021 у розмірі 16061,31 грн.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., слід зазначити про таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді душевних страждань, психологічних переживань, тощо).

Саме лише твердження позивача про те, що сам факт невиплати позивачу заробітної плати вже є достатнім доказом того, що йому було завдано моральної шкоди - не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 908,00 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164; ) про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням станом на 15.06.2021 у розмірі 16061,31 грн. (шістнадцять тисяч шістдесят одна гривня 31 копійка).

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.09.2021.

Суддя М.С. Лазаренко