Справа № 420/3585/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3585/21
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання протиправними дій щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті пенсії з 01.02.2021 року, зобов`язання відповідача з 01.02.2021 року здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії за вислугу років без обмежень граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що пенсія позивачу була призначена у 1991 році, у зв`язку із чим, застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії позивача при її поновленні у 2021 році на підставі ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» є неправомірним.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивачу за його заявою поновлено пенсію за вислугу років, призначену згідно ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач вказує, що розмір пенсії позивача обмежений на підставі статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», які неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що у ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутня ч. 3 яка встановлює обмеження максимального розміру пенсії, а положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не підлягають застосуванню, оскільки позивачу призначено пенсію у 1991 році.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з грудня 1991 року перебув на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та до 19.03.2012 року отримував пенсію за вислугу років, як працівник льотно-випробувального складу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У зв`язку із працевлаштуванням на посаду льотчика випробувальника з 19.03.2012 року пенсія позивачу не виплачувалась.

29 січня 2021 року позивач звільнився із займаної посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо поновлення пенсії за вислугу років як працівнику льотно-випробного складу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» без обмеження її максимального розміру.

Листом № 2842-2351/Ф-02/8-1500/21 від 01.03.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача про те, що Головним управлінням за заявою позивача від 01.02.2021 року поновлено пенсію за вислугу років, призначену згідно зі ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із застосуванням обмежень її розміру максимальним розміром - десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вважаючи дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що п. 2 розділом ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24.12.2015 року визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження розміру пенсії максимальним розміром застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року.

Суд першої інстанції зазначив, що пенсія позивачу була призначена у грудні 1991 року, тобто, до 1 січня 2016 року, у 2012 році зупинено її виплату, а у 2021 році знов поновлено, тому, дія положень Закону України 24 грудня 2015 року № 911-VIII щодо визначення максимального розміру пенсії до нього не застосовується в силу пункту 2 Прикінцевих положень цього Закону.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За положеннями статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Зазначені положення Закону № 3668-VI та частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому, обов`язкові для застосування, що повністю спростовує доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу.

Що стосується посилань позивача на положення абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Аналізуючи положення пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, колегія суддів приходить до висновку, що вказані норми не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом № 3668-VI.

В даному випадку ці норми не скасовують обмеження розміру пенсії, а лише визначають, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом тощо).

Колегія суддів зазначає, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню.

У зв`язку з цим, положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 1 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

З огляду на викладене, оскільки на момент набрання чинності Законом № 3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, колегія суддів приходить до висновку, що на нього не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI.

Текстуальний аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, незастосування судом першої інстанції статті 2 Закону № 3668-VI, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 24.06.2020 року у справі № 580/234/19 та від 10.09.2020 року у справі № 280/5154/19, які прийняті за аналогічних обставин щодо вирішення підстав для перерахунку пенсії за вислугу років, як працівнику льотного складу, призначену відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII. У цих справах Верховний Суд визначив, що на позивачів поширюють норми Закону № 3668-VI щодо обмеження пенсії максимальним розміром.

Вказані висновки Верховного Суду помилково не враховані судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Також, колегія суддів зазначає, що вирішуючи справу, суд першої інстанції помилково послався на положення Закону України 24 грудня 2015 року № 911-VIII, оскільки цей Закон не містить норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги та відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу, а тому, відповідно до ст. 317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Відповідно до ст.ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик