Справа № 638/4965/21
Суддя: Штих Т. В.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/4965/21
Провадження № 2-а/638/284/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої Штих Т. В.

за участю секретарки Овчаренко К.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харковi адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, треті особи управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Державна казначейська служба України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції, треті особи управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Державна казначейська служба України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25 березня 2021 року він о 23.28 годині керував автомобілем « Корандо» реєстраційний номер НОМЕР_1 в районі будинку № 89 по проспекту Московському в м. Харкові. Був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування з`ясувалось, що в його діях містяться порушення вимог ч.2 ст. 122 КУпАП, так як він проїхав на жовтий забороняючий сигнал світлофора. Чим порушив вимоги п. 8.7.3 ґ ПДР.

Позивач не погоджується з вказаними твердженнями, вважає, що при складенні постанови були порушені його права.

Позивач скасувати постанову ЕАН № 3972572 від 25 березня 2021 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 гривень за ч.2 ст. 122 КУпАП України, закрити провадження по справі відносно нього, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на його користь судові витрати.

В судове засідання позивач з`явився, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала заяву, про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. причину неявки суду не повідомив. Надано відзив на позов.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились. Про час та дату судового розгляду повідомляйсь належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Вивчивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ЕАН № 3972572 від 25 березня 2021 року, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії , складеного інспектором роти № 5 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області молодшим лейтенантом поліції Кривцун Борисом Олександровичем, значиться, що ОСОБА_1 проїхав на жовтий забороняючий сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР України, про що складено постанову про притягнення до адміністративною відповідальністю за ч.2 ст. 122 КпАП України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 286 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевим загальним судом, як адміністративним судом протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.2 ст. 122КУпАП порушення правил проїзду перехресть тягне за собою накладення штрафу в розміри двадцяти п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не зміг довести своїх позовних вимог. Так він зазначив, що не порушував ПДР. При цьому доказів вказаних доводів не надав. Суд розцінює вказану позицію, як можливість уникнути відповідальності за правопорушення.

Натомість представник відповідача у відзиві наводить об`єктивні дані щодо складання вказаної постанови. Дії працівника поліції в повному обсязі відповідали вимогам діючого законодавства.

При таких обставинах суд відмовляє в задоволенні вимог щодо скасування постанови.

Щодо стягнення сум судових витрат, суд зазначає, що право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Також Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У даному випадку, в задоволенні позову відмовлено, тому суд відмовляє і задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243- 250 КАС України, суд-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, треті особи управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Державна казначейська служба України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Текст документу складено 29 вересня 2021 року.

Суддя Штих Т.В.