Справа № 120/8340/21
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

29 вересня 2021 р. Справа № 120/8340/21

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Вінниці адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

до Державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмили Іванівни

про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмили Іванівни про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Предметом даного позову є оскарження рішень державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмили Іванівні, а саме, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-21, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, стосовно земельних ділянок на які претендують позивачі.

06.08.2021 ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Райгородську сільську раду Гайсинського району, виходячи з того, що предметом оскарження є - рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмили Іванівні про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, стосовно земельних ділянок на які претендують позивачі і які розташовані на території Райгородської сільської ради Гайсинського району (Юрковецька сільська рада Немирівського району).

Також ухвалою суду витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином завірені копії, зокрема, звернення від 17.11.2020 позивачів щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства по 2 га кожному із земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0246 на території Юрковецької сільської ради Немирівського району, копії відповіді клопотання заявників.

Ухвалою суду від 22.09.2021 відмовлено у клопотанні представника ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 до участі у справі №120/8340/21-а в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 29.09.2021 у задоволенні клопотання представника Браславця Яна Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи відмовлено.

Відповідач відзив, а третя особа, відповідно, пояснення на позовну заяву не надали. У матеріалах справи містяться докази направлення судової кореспонденції на електронну адресу відповідача і третьої особи, зазначену у позовній заяві та офіційному сайті сторін. Окрім цього, відповідач, третя особа не позбавлені права на ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду. Враховуючи вищезазначене, та те, що процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву закінчився, суд ухвалює рішення у справі за наявними доказами у відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

16.11.2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 звернулись до Центру надання адміністративних послуг "Прозорий офіс" з клопотаннями на адресу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га для кожного окремо (із земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0246) на території Юрковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області. До клопотань були долучені документи, передбачені частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: графічні матеріали з зазначенням місця розташування земельної ділянки, паспортні дані фізичних осіб та копії нотаріальних довіреностей на представників.

Після спливу місячного строку, який передбачений положеннями ч.7 ст.118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області не надано жодного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його надані. (а с.100-105, 106-111).

Так, згідно абзацу 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), передбачено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, абзацом 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки (дивись постанова Верховного Суду від 14.07.2021, адміністративне провадження № К/9901/69152/18). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №826/18649/15.

Як встановлено, Головне управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області не розглянуло у встановленому порядку клопотання громадян про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та не прийняло жодного рішення.

Позивачами 28 грудня 2020 року було укладено договір № 387-2020 на виконання землевпорядних робіт у відповідності до абзацу третього частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, а саме, для розробки документації із землеустрою за принципом мовчазної згоди.

04 січня 2021 року цінним листом з описом вкладення було направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомлення про застосування принципу "мовчазної згоди" та додано до повідомлення договір № 387-2020 від 28.12.2020 року на виконання землевпорядних робіт. (а с.118).

Стаття 118 ЗК України надає можливість громадянину у разі, якщо компетентний орган не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, особі, зацікавленій в одержанні земельної ділянки право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу. Укладений договір на виконання землевпорядних робіт та повідомлення до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про замовлення виготовлення проекту відведення земельної ділянки прирівнюється до дозволу на розробку документації із землеустрою.

Після виготовлення документації із землеустрою та її погодження, розробником документації через «Електронні сервіси» Державного земельного кадастру 01.07.2021 року були подані документи із землеустрою щодо відведення земельних ділянок від імені заявників, які є позивачами у даній справі: ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 для внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. Відповідь на дані заяви від відповідача позивачами отримано не було.

В подальшому, 08.07.2021, не отримавши будь якого рішення або відповіді від відповідача, повторно розробником документації фізичною особою-підприємцем ОСОБА_22 від імені позивачів подано документи і сформовано в електронній формі заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

09.07.2021 року рішеннями Державного кадастрового реєстратора Вовчок Л.І. (далі - Відповідач) № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. (том.1 а. с.12, 15, 18,21,24,27,30,33,36,39,42,45,48).

Позивачі звернулись втретє до відповідача, сформувавши в електронній формі заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, але своїми рішеннями відповідач Державний кадастровий реєстратор Вовчок Л.І. № РВ-021(т.1, а.с.51), №РВ-021 (а.с.54, т.1), № РВ-21 (а.с.57, т.1), № РВ-021(а.с.60, т.1), № РВ-021(а.с.63, т.1) № РВ-021 (т.1, а.с.66), № РВ-021 (т.1, а.с.69), № РВ-021 (т.1.,а.с.72), № РВ-021 (а.с.75, т.1), № РВ-021 (т.1 а.с.78) № РВ-021(т.1, а. с.81), № РВ-021(а.с.84, т.1), і якими було повторно відмовлено позивачам у внесенні відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру.

Підставами для відмови слугувало те, що відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0246 відноситься до земель історико-культурного призначення, за даними Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників дія кваліфікаційного сертифікату № 011891, виданого 13.05.2015 року ОСОБА_22 призупинено 21.05.2021 року, тому наявне порушення вимог ст. 26, 68 Закону України «Про землеустрій», а документація, яка була підписана такою особою є недійсною» та абз.2 п.7. ст.118 ЗК України (відсутні відомості про право власності на об`єкт нерухомості).

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивачі звернулись з позовом до суду, в якому просили:

- Визнати протиправними та скасувати відмови у формі рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмили Іванівні: № РВ-021, №РВ-021, № РВ-21, № РВ-021, № РВ-021, №РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № В-021, № РВ-021, № РВ-021 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру;

- зобов`язати відповідача внести відомості про земельні ділянки позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на підставі розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам на ведення особистого селянського господарства;

- стягнути моральну шкоду в сумі у 18000 грн. та встановити судовий контроль за виконанням даного рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель визначаються Земельним кодексом України.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною другою статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Відповідно до частини шостої ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

В свою чергу, положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України (в редакції чинній станом на січень 2021 року), окрім іншого встановлено, що відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, абзацом 3 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України запроваджено принцип «мовчазної згоди» на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 826/18669/15 та від 24.09.2020 у справі № 576/945/17.

Враховуючи вищенаведені правові норми, та зважаючи на те, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на протязі місяця з дати отримання клопотань Позивачів від 17.11.2020 будь-якого з рішень передбачених положеннями ст. 118 ЗК України не прийняло, суд прийшов до висновку, що позивачі на законних підставах застосували передбачений абзацом 3 частини сьомої вказаної статті ЗК України принцип «мовчазної згоди».

Як встановлено матеріалами справи, у зв`язку з відсутністю будь-якого рішення з розгляду клопотань позивачів, керуючись вказаними приписами частини 7 статті 118 ЗК України, між позивачами та ФОП ОСОБА_22 було укладено договір №3 87-2020 від 28.12.2020 на розроблення відповідного проекту землеустрою, про що було повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області шляхом направлення письмового повідомлення з наданням копії вказаного договору, та письмово повідомлено ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 04.01.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області будь-яких зауважень щодо застосування позивачами принципу мовчазної згоди не висловило.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд констатує, що позивачами повністю дотримано процедуру отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та дотримано процедуру реалізації права на виготовлення відповідного проекту для затвердження, з урахуванням приписів абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України.

В свою чергу, надаючи оцінку наведеним в оскаржуваних рішенням підставам, за яких позивачам було відмовлено у позитивному вирішенні їх заяв від 09.07.2021 про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, зокрема, в частині висновків відповідачів щодо невідповідності поданих документів абз. 2 ч. 7 ст. 118 ЗК України, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок, відповідно до пункту 1 частини другої вказаної статті ЗК України, здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

У свою чергу, правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлені Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (далі - Порядок №1051).

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Так, частиною першою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, єдиним суб`єктом, на який покладено обов`язок, що внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, є відповідні Державні кадастрові реєстратори.

Згідно до частин першої та другої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, серед іншого, за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

У свою чергу, підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, згідно абзацу другого частини першої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Згідно абз. 4 підпункту 1 пункту 2 Порядку № 1051 зверненням щодо внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру або користування відповідними відомостями є заява про державну реєстрацію земельної ділянки.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку (п. 107 Порядку №1051).

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою (у паперовій або електронній формі) згідно з додатком 12 розробника документації із землеустрою та оцінки земель від імені замовника, якщо інше не передбачено договором на виконання відповідних робіт (далі заявник) (п. 69 Порядку №1051 ).

Підпунктами 1, 2 пункту ІІІ Порядку № 1051 встановлено, що державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки, згідно абз. 2 п.п. 2 пункту ІІІ Порядку № 1051 державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку.

При цьому, рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку, приймається в разі: невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту.

Слід зазначити, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, відповідно до частини шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Як наслідок, суд критично оцінює наведені в оскаржуваних рішеннях державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівського районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Л.І., а саме, № РВ-021, №РВ-021, №РВ-21, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021 підстави для відмов у внесенні відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру щодо необхідності застосування при розгляді заяв позивачів положень ЗК України в редакції Закону №1423-ІХ, з огляду на наступне.

В першу чергу, судом враховано, що станом на дату звернення позивачів до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, частина 7 статті 118 Земельного кодексу України була в редакції Закону України № 366-VII від 02 липня 2013 року, яка, окрім іншого, встановлювала:

«У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Слід зазначити, що дії позивачів, були пов`язанні із поданням клопотання, очікуванням рішення органу виконавчої влади, укладенням договору щодо розроблення проекту землеустрою здійснювались під час дії частини сьомої статті 118 ЗК України в вищезазначеній редакції.

В свою чергу, Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набув чинності лише 27 травня 2021 року в статтю 118 ЗК України, зокрема її частину сьому, внесені суттєві зміни, які звузили права на розроблення проекту землеустрою за відсутності відповідної згоди суб`єкта владних повноважень.

Так, вказаним законом абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України викладено в новій редакції, а саме:

«У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.».

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно - правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до Держави.

Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний суд України в рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

В контексті вищенаведеного слід зазначити, що правовідносини з приводу отримання земельних ділянок у власність та подальшого розроблення проекту землеустрою на підставі принципу «мовчазної згоди» виникли з 17 листопада 2020 року, коли позивачами було направлено відповідні клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та продовжились 28 грудня 2020 року, коли позивачі уклали договори на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Таким чином, реєстрація земельних ділянок відповідачами є частиною процедури отримання позивачами земельних ділянок у власність, яка розпочалась 17 листопада 2020 року. Оскільки станом на день звернення з клопотаннями та до початку виготовлення проекту землеустрою чинне законодавство надавало позивачам право на застосування принципу «мовчазної згоди».

Суд погоджується з наведеною в позовній заяві позицією позивачів, що до правовідносин щодо розроблення проекту землеустрою та реєстрації відповідачами земельних ділянок необхідно застосовувати положення Земельного кодексу України, що були чинні на момент виникнення таких правовідносин, а саме, в період коли були укладені договори на розроблення проекту землеустрою про відведення земельних ділянок у власність позивачів.

Відповідні висновки суду також узгоджуються (підсилюються) з врахуванням внесеного Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» до розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу пункту 24.

Відповідно до абзацу 13 пункту 24 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

З аналізу положень Земельного кодексу України, а також внесених Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» відповідних змін вбачається, що частина сьома статті 118 ЗК України, в редакції Закону №366-VII від 02 липня 2013 року є переживаючою (ультраактивною) тобто, такою, що продовжує свою дію після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акту чи зміни відповідної його частини.

Щодо твердження відповідача у оскаржуваних рішеннях про віднесення бажаної Позивачами земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0246 до земель історико-культурного призначення та щодо недійсності документації із землеустрою у зв`язку з призупиненням дії кваліфікаційного сертифікату ОСОБА_22 , суд вважає за необхідне зазначити, наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 84 ЗК України до земель, які не можуть передаватись у приватну власність, належать:

а) землі атомної енергетики та космічної системи;

б) землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту;

в) землі оборони;

г) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом;

ґ) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом та інші.

Як встановлено та підтверджено матеріалами справи, в самому проекті землеустрою, який подавався відповідачу та є наявний в матеріалах адміністративної справи, міститься довідка надана управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації від 25.06.2021 року №08-03-1309, відповідно до якої, на бажаній Позивачами земельній ділянці - об`єкти культурної спадщини відсутні ( т.2, а.с.16).

Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного земельного кадастру від 23.07.2021 року, яка наявна в матеріалах справи, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0246, з якої Позивачі бажають поділити та отримати собі у власність по 2,00 га, не відноситься до земель історико-культурного призначення ( а.с.8, т.1).

Частина 1 статті 20 Земельного кодексу України зазначає, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно до статті 193 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Згідно ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» та п. 162 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами виключно у формі витягу з Державного земельного кадастру про об`єкти Державного земельного кадастру. Враховуючи вищезазначене, інформація з Державного земельного кадастру, є офіційною та додаткового тлумачення не підлягає.

Крім того, суд звертає увагу і вважає, що поданий позивачами проект землеустрою погоджений у відповідності до вимог ст. 186-1 Земельного кодексу України (чинній на момент виникнення правовідносин), що підтверджується Висновком про розгляд документації із землеустрою, яким погоджено документацію із землеустрою і яка міститься в розробленому проекті землеустрою (т.2, а.с. 13-14).

Також суд критично оцінює послання Відповідача в оскаржуваних рішеннях на недійсність документації із землеустрою у зв`язку з призупиненням дії кваліфікаційного сертифікату ОСОБА_22 , оскільки після розроблення документації із землеустрою, кваліфікаційний сертифікат № 011891 від 13 березня 2015 року ОСОБА_22 , наказом Держгеокадастру від 31.05.2021 року № 246 було анульовано.

Однак, суд наголошує, що дана документація була повністю розроблена та погоджена до моменту анулювання сертифікату, тобто, фактично проекту землеустрою був повністю завершений (виготовлений). А у зв`язку з анулюванням кваліфікаційного сертифікату, ФОП ОСОБА_22 було укладено договір субпідряду на виконання землевпорядних робіт, який наявний в матеріалах справи.

Предметом Договору від 31.05.2021 року було зобов`язання за замовленням Генерального підрядника з метою взятих на себе договірних зобов`язань щодо договору на виконання землевпорядних робіт №387-2020 від 28.12.2020 року укладеного між ФОП ОСОБА_22 та групою громадян (Позивачів) в їх особі представників за нотаріальною довіреністю, за їх згодою, для завершення робіт щодо приватизації земельних ділянок замовниками, виконати частину робіт щодо внесення відомостей про земельні ділянки (зміни до них) до Державного земельного кадастру згідно розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Юрковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, який розроблений відповідно до договору на виконання землевпорядних робіт № 387-2020.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що наведені відповідачем оскаржуваних в рішеннях №РВ-021, №РВ-021, №РВ-21, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021, №РВ-021 підстави для відмови у задоволенні заяв позивачів про внесення відомостей до Державного земельного кадастру є необґрунтованими, а відтак, відповідні рішення не відповідають вимогам земельного законодавства та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з Відповідача у розмірі 18000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Однак, позивачі не надали суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

При цьому, сам лише факт порушення прав позивачів не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправними рішень відповідача стосується виключно меж застосування земельного законодавства, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Отже, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та відсутність правових підстав щодо їх задоволення.

Окрім того, позивачі в прохальній частині позовної заяви просить суд вирішити процесуальне питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Також, позивач в прохальній частині позовної заяви просить суд вирішити процесуальне питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

У даному ж випадку, суд не бачить підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Визначаючись щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача внести відомості про земельні ділянки Позивачів до Державного земельного кадастру, суд виходить із наступного.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що умови, за яких орган відмовляє у внесенні відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен внесенні відомості про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

З урахуванням наведеного, зважаючи на дотримання позивачами порядку розроблення землевпорядної документації з метою внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру та незаконність відмов відповідача у внесенні відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивачів у цьому випадку, буде саме, зобов`язання Державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмилу Іванівну внести відомості про земельні ділянки позивачів на підставі розробленого ФОП ОСОБА_22 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Райгородської сільської ради Гайсинського району (Юрковецької сільської ради Немирівського району) Вінницької області.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну, фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази наявні в матеріалах справи, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з огляду на те, що за наслідком розгляду даного позову, задоволено позов частково, а відтак, до відшкодування належить понесені витрати сплату судового збору, пропорційно до задоволених вимог, що в даному випадку, становить 605,33 грн. кожному з позивачів.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, які прийняті державним кадастровим реєстратором відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмилою Іванівною від 21 липня 2021 року, а саме: № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, №РВ-021 № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021

та від 22 липня 2021, зокрема, № РВ-021 № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021, № РВ-021.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмилу Іванівну внести відомості до Державного земельного кадастру про земельні ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , згідно заяв позивачів від 09.07.2021, відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру і на підставі розробленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_22 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Райгородської сільської ради Гайсинського району (Юрковецької сільської ради Немирівського району) Вінницької області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_6 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_7 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_8 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_8 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_9 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_10 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_10 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_11 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_11 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Стягнути на користь ОСОБА_12 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_12 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 605,33 грн (шістсот п`ять гривень 33 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, 21027, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач 1 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Позивач 2 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Позивач 3 - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Позивач 4 - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Позивач 5 - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Позивач 6 - ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_6 );

Позивач 7 - ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Позивач 8 - ОСОБА_8 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_8 );

Позивач 9 - ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_9 );

Позивач 10 - ОСОБА_10 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_10 );

Позивач 11 - ОСОБА_11 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_11 );

Позивач 12 - ОСОБА_12 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_12 );

Відповідач - Державний кадастровий реєстратор відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вовчок Людмила Іванівна (22800, м. Немирів, вул. Горького, 88, Вінницька обл.);

Третя особа - Райгородська сільська рада Гайсинського району (; Вінницька обл., Немирівський р-н, село Райгород; телефони: (043-31) 35-5-42).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ СУДДЯ

СЕКРЕТАР