Справа № 140/4961/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року ЛуцькСправа № 140/4961/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Луцької міської ради (далі - відповідач) про зобов`язання надати дозвіл (відповідно до заяви від 04.11.2020 року) на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га та за наслідками розгляду прийняти рішення, у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що маючи намір скористатися своїм правом, передбаченим ст.121 Земельного кодексу України, позивач 04.11.2020 подала до Луцької міської ради заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, яка розташована в межах м.Луцька.

Проте, Луцькою міською радою відмовлено в задоволенні її клопотання листом від 23.11.2020 №6.1-7/3972/2020 в якому зазначено, що згідно з інформацією, наданою Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, земельна ділянка зображена на графічному матеріалі була надана в постійне користування Волинському обласному виробничому рибкомбінату.

В зв`язку з вищевикладеним, позивач направила 25.11.2020 на адресу ГУ Держгеокадастру у Волинській області лист з проханням повідомити розміри, цільове призначення та зазначити, до якої категорії земель відноситься дана ділянка, а також надати копію Державного акта на право користування та наявні схеми, проекти і т.д., що стосуються даної ділянки, згідно яких можливо встановити розташування, розміри, межі ділянки, на яку вона претендує.

На даний лист ГУ Держгеокадастру у Волинській області надано відповідь листом №ПІ-128/0-134/0/63-20 від 01.12.2020, в якому зазначено, що згідно інформації, наданої відділом у м.Луцьку ГУ Держгеокадастру в області, запитувана нею документація із землеустрою в Державному фонді документації із землеустрою відділу відсутня.

Позивач зазначає, що 02.12.2020 звернулась до Луцької міської ради з проханням повідомити розміри, цільове призначення та зазначити до якої категорії земель відноситься дана ділянка, а також надати копію листа ГУ Держгеокадастру у Волинській області, яким надано інформацію про ділянку, копію Державного акту на право користування та наявні схеми, проекти і т.д., що стосуються даної ділянки, згідно яких можливо встановити розташування, розміри, межі ділянки, на яку вона претендує.

Проте, Луцькою міською радою надано відповідь листом №1-8/618/2020 від 07.12.2020, в якому рекомендувала звернутись за запитуваною інформацією до ГУ Держгеокадастру у Волинській області та зазначила, що для отримання запитуваної інформації їй необхідно звернутись в ЦНАП або на електронний портал Геокадастру.

Позивач звертає увагу суду, що вона намагалася отримати інформацію через ЦНАП та через портал електронних послуг, проте в зв`язку з тим, що дана ділянка «несформована», тобто відсутній її кадастровий номер, отримання інформації є неможливим.

Не погодившись з отриманою відповіддю, позивач звернулася з позовом до Волинського окружного адміністративного суду про бездіяльність Луцької міської ради, за результатами розгляду якого судом прийнято рішення від 15.02.2021 у справі №140/16812/20, яким зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути її заяву від 04.11.2020 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку орієнтовною площею 0,10 га.

За результатами повторного розгляду її заяви, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду, Луцькою міською радою прийнято рішення від 28.04.2021 №10/32 , яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволені її клопотанням з тих підстав, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 перебувала в постійному користуванні у Волинського обласного виробничого рибокомбінату (Державний акт на право постійного користування землею серії I-ВЛ№000549). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2020 року (справа №161/11993/20), яке набрало законної сили 16 січня 2021 року, було припинено право постійного користування в зв`язку з продажем майна на вищезазначеній земельній ділянці, тому на даний час земельна ділянка вважається сформованою та перебуває в користуванні власника нерухомого майна.

Позивач не погоджується з таким рішенням Луцької міської ради з наступних причин. Згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2020 року у справі №161/11993/20, позов задоволено частково, а саме визнано припиненим з 24 травня 2019 року право користування ВАТ «Волиньрибгосп» земельною ділянкою згідно Державного акту на право постійного користування землею серія 1-ВЛ №000549 від 22 березня 1999 року на право постійного користування землею у частині земельної ділянки, площею 0,2747 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_7 . В частині визнання за ОСОБА1 з 24 травня 2019 року права користування земельною ділянкою, площею 0,2747 га, розташованою під об`єктами нерухомості за адресою: АДРЕСА1 до моменту її оренди чи викупу у третьої особи - відмовлено.

Вільна (незайнята) територія, на якій розташована земельна ділянка, на яку позивач претендує, має площу близько 0,5 га і ділянка, на яку вона претендує, в розмірі до 0,10 га знаходиться поряд із земельною ділянкою розміром 0,2747 га, про яку йде мова у вищезазначеній ухвалі Луцького міськрайонного суду та у рішенні Луцької міської Ради 28.04.2021 №10/32. Тобто, встановити точне розташування земельної ділянки, на яку позивач претендує, її розміри та розташування можливо лише в процесі розроблення проекту землеустрою;

Відповідно до п.7 ст.118 Земельного кодексу України передбачено лише одну підставу для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В даному випадку така підстава відсутня, а отже позивач вважає відмову Луцької міської ради незаконною, з огляду на що просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.23).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив пред`явлені позовні вимоги, мотивуючи тим, що листом виконавчого комітету Луцької міської ради від 23.11.2020 №6.1-7/3972/2020 позивача було проінформовано, що земельна ділянка, зображена на графічному матеріалі, надана в постійне користування Волинському обласному виробничому рибокомбінату відповідно до Державного акту на право постійного користування серії І-ВЛ №000549 від 22.03.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №480. В подальшому ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із позовом (справа №140/16812/20), за результатами розгляду якого, суд рішенням від 15.02.2021 задовольнив позов та зобов`язав Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.11.2020 та за наслідками розгляду прийняти рішення.

Водночас 24.05.2019 відповідно до договору купівлі-продажу №1020 ОСОБА_2 придбано комплекс приміщень: будинок складу комбікормів загальною площею 154,4 кв.м., будинок дільниці « Кічкарівка » загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці, яка була надана в постійне користування Волинському обласному виробничому рибокомбінату відповідно до зазначеного вище акту.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2020 по справі №161/11993/20 частково задоволено позов ОСОБА_2 до ВАТ «Волиньрибгосп» та визнано припиненим з 24.05.2019 право постійного користування земельною ділянкою згідно Державного акту серії I- ВЛ № 000549 від 22.03.1999.

28.04.2021 Луцькою міською радою на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 (справа 140/16812/20) прийнято рішення №10/32 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,10 га в районі АДРЕСА_1 . Разом з тим рішенням від 28.04.2021 №10/42 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування складських приміщень на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,23 га.

Представник відповідача зазначає, що земельна ділянка, зображена на графічному матеріалі ОСОБА_1 , була надана в постійне користування Волинському обласному виробничому рибокомбінату відповідно до Державного акту на право постійного користування серії І-ВЛ №000549 від 22.03.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №480, 24.05.2019 відповідно до договору купівлі-продажу №1020 ОСОБА_2 було придбано комплекс приміщень, розташованих на вказаній земельній ділянці. Тобто за принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди до ОСОБА_2 перейшло право користування спірною земельною ділянкою. Представник відповідача посилається на те, що рішення Луцької міської ради від 28.04.2021 №10/32 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,10 га в районі АДРЕСА_1 , прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним ЗК України, а тому просить відмовити в задоволенні позову (а.с.29-33).

16.06.2021 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити її позов в повному обсязі, оскільки в даній справі оскаржується рішення Луцької міської ради від 28.04.2021 №10/32, яким їй повторно відмовлено в задоволенні клопотання і в даному рішенні підставою відмови не зазначено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди гр. ОСОБА_2 , відповідно вважає, що даний факт не може розглядатися як підстава відмови. Крім того, наголошує, що ділянка, на яку вона претендує, не «накладається» на ділянку, дозвіл на розроблення проекту землеустрою на яку наданий, а знаходиться лише поряд (а.с.44-46).

09.07.2021 на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача зазначає, що в межах даного позову позивачем не заявлено позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення міської ради. Тобто вважає, що предмет позову охоплює лише вимогу про зобов`язання Луцьку міську раду надати дозвіл (відповідно до заяви від 04.11.2020) на виготовлення проекту землеустрою, що не відповідає приписам ч.1 ст.5 КАС України (а.с.49-50).

12.07.2021 на електронну адресу суду надійшли пояснення ОСОБА_1 , в яких вона підтримала власну правову позицію (а.с.57-59).

У додаткових поясненнях від 03.08.2021 Луцька міська рада зазначила, що доданий позивачем до відповіді на відзив витяг з публічної кадастрової картки відрізняється від тих графічних матеріалів, що були додані позивачем до заяви від 04.11.2020. Більше того, даний витяг створено позивачем 14.06.2021, заштрихована площа бажаного місця розташування на ньому складає 4906,34 кв.м., а в доданому до заяви від 04.11.2020 - 1297,82 кв.м., яка повністю співпадає з територією земельної ділянки, яка була надана в постійне користування Волинському обласному виробничому рибокомбінату. Відповідач вказує, що надаючи інший витяг з публічної кадастрової картки, позивач намагається ввести суд в оману щодо місця розташування бажаної земельної ділянки, яке було визначене під час подання заяви від 04.11.2020 та на підставі якого було прийнято рішення від 28.04.2021 №10/32 (а.с.61-62).

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 04.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до Луцької міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в районі АДРЕСА_1 . До вказаної заяви позивач додала графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та копію документа, що посвідчує особу (а.с.9).

Листом від 23.11.2020 Луцька міська рада повідомила позивача, що земельна ділянка, зображена на графічному матеріалі, була надана в постійне користування Волинському обласному виробничому рибокомбінату відповідно до Державного акта на право постійного користування (серія І-ВЛ №000549) (а.с.11).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі 140/16812/20 позов ОСОБА_1 до Луцької міської ради про зобов`язання вчинити дії задоволено; визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 04 листопада 2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га; зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 листопада 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

На виконання даного рішення суду 28.04.2021 відповідачем прийнято рішення №10/32 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га в районі АДРЕСА_1 (а.с.10).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою-третьою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом «г» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Цей перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 18 жовтня 2018 року справі №527/43/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17, від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17.

Як свідчать матеріали справи, на виконання рішення суду від 15.02.2021 у справі 140/16812/20 за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про зобов`язання вчинити дії відповідачем прийнято рішення від 28.04.2021 №10/32 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,10 га в районі АДРЕСА_1 (а.с.10).

Обґрунтовуючи відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач у спірному рішенні зазначив, що ділянка, вказана у графічному матеріалі, вважається сформованою та перебуває в користуванні власника нерухомого майна.

На думку суду, відмова відповідача у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,10 га в районі АДРЕСА_1 є обґрунтованою, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акта на право користування землею серії І-ВЛ №000549 від 22.03.1999, виданого Волинському обласному виробничому рибокомбінату, зазначеному землекористувачу надано у постійне користування 0,2747 гектарів землі для експлуатації виробничої бази в АДРЕСА_1 (а.с.36-37).

Заочним рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2020 у справі №161/11993/20, яке набрало законної сили 16.01.2021, визнано припиненим з 24.05.2019 право користування ВАТ «Волиньрибгосп», яке є правонаступником Волинського обласного виробничого рибокомбінату, земельною ділянкою згідно Державного акта на право користування землею серії І-ВЛ №000549 від 22.03.1999 на право постійного користування землею у частині земельної ділянки, площею 2747 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.67-69).

Як слідує з даного рішення суду, відповідно до договору купівлі-продажу від 24.05.2019 №1020, укладеного між ТзОВ «Делком» та ОСОБА_2 , останнім придбано комплекс приміщень: будинок складу комбікормів (літер Б-1) загальною площею 154,4 кв.м., будинок дільниці « Кічкарівка » (літер В-1) загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В силу вимог статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, матеріалами справи підтверджується та обставина, що на даний час власником будівель, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала в постійному користуванні Волинського обласного виробничого рибокомбінату, є ОСОБА_2 .

Статтею 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частини перша та друга).

Отже, в силу придбання ОСОБА_2 будівель, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Водночас, в силу приписів пункту 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI, який набрав чинності з 01.01.2013, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відтак, оскільки право користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта на право користування землею серії І-ВЛ №000549 від 22.03.1999 виникло до 2004 року, тому така земельна ділянка вважається сформованою і право користування на неї перейшло до власника будівель, що розташовані на ній, а саме до ОСОБА_2 .

З огляду на встановлені обставини справи, суд зазначає, що бажана позивачем земельна ділянка не є вільною, оскільки перебуває в користуванні власника нерухомого майна, що розміщене на ній, відтак відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд є законною.

Доводи позивача про те, що земельна ділянка, на яку вона претендує, знаходиться поруч із земельною ділянкою площею 0,2747 га, спростовуються долученими до відзиву відповідача викопіюванням з публічної кадастрової карти, яке надавала позивач до заяви від 04.11.2020, та викопіюванням з Генерального плану м.Луцька, з яких слідує, що бажана ОСОБА_1 земельна ділянка накладається із земельною ділянкою, яка перебувала в постійному користуванні Волинського обласного виробничого рибокомбінату (а.с.34-35).

При цьому долучений позивачем до відповіді на відзив витяг з публічної кадастрової карти, на якому заштриховано земельну ділянку більшою площею, є неналежним доказом у даній справі та судом до уваги не приймається, оскільки сформований 14.06.2021, відтак не міг бути поданий разом із заявою від 04.11.2020 (а.с.47).

Крім того, суд зазначає, що надання Луцькою міською радою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди гр. ОСОБА_2 відповідно до рішення від 28.04.2021 №10/42 (а.с.38-39) не було підставою для відмови позивачу у задоволенні її заяви від 04.11.2020, оскільки така відмова ґрунтується на тому, земельна ділянка є сформованою і право користування нею і силу вимог статті 120 ЗК України належить власнику нерухомого майна, що розміщене на ній.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваного рішення, при його прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій