Справа № 640/9956/21
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Київ № 640/9956/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників позивача Ярошенко Я.О., відповідача Лич С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренарт"
до Київської митниці Держмитслужби
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ренарт", в якому позивач просить суд :

«Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.12.2020 року № 0000181/7.8-19-02 та від 29.12.2020 року № 0000182/7.8-19-02.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Київської митниці Держмитслужби №472 від 17.11.2020 р. «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «Ренарт» () вимог законодавства України з питань митної справи»

Стягнути з Відповідача - Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8-А; Ідентифікаційний код: 43337359) на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренарт» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, ЗА; Ідентифікаційний код: 36342297) судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (Дві тисячі двісті сімдесят гривень, 00 копійок).

Стягнути з Відповідача - Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8-А; Ідентифікаційний код: 43337359) на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренарт» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, ЗА; Ідентифікаційний код: 36342297) судовий збір у розмірі 22 700,00 грн. (Двадцять дві тисячі сімсот гривень, 00 копійок).

Стягнути з Відповідача - Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8-А; Ідентифікаційний код: 43337359) на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренарт» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, ЗА; Ідентифікаційний код: 36342297) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 56 805,60 грн. (п`ятдесят шість тисяч вісімсот п`ять гривень, 60 копійок).

Стягнути з Відповідача - Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8-А; Ідентифікаційний код: 43337359) на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренарт» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, ЗА; Ідентифікаційний код: 36342297) витрати на послуги перекладача у розмірі 24 000,00 грн. (двадцять чотири тисячі гривень 00 копійок).»

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем, на думку позивача протиправно, проведено перевірку позивача та винесено оспорюване рішення. При цьому, позивач посилається на те, що перевірку було розпочато до вручення повідомлення про це, без присутності представників позивача. Також позивач посилається на порушення вимог оформлення акту перевірки, та правомірність визначення коду товару.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на правомірність проведення перевірки та прийняття оспорюваних рішень. При цьому, відповідач стверджує про прийняття рішення Всесвітньою митною організацією, яке вступило в дію 01.12.2018р., і, згідно з яким має визначатися код товару, ввезеного позивачем.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на підставі наказу Київської митниці Держмитслужби від 17.11.2020 № 472, відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування та правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів за митними деклараціями, поданими позивачем та оформленими відповідачем з 26.03.2018 по 20.12.2018р., за результатами якої складено акт від 09.12.2020 № 111/20/7.8-19- 02/36342297 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 20.12.2018 № UA100110/2018/369437 (товар №2); від 20.12.2018 № UA100110/2018/369434 (товар №1); від 20.12.2018 № UA100110/2018/369356 (товар №2); від 03.12.2018 № UA100110/2018/336982 (товар №3); від 03.12.2018 № UA100110/2018/336915 (товар №2) встановлено порушення ТОВ «РЕНАРТ» вимог Закону України від 19.09.2013 №584- VII «Про Митний тариф України», частини 1 статті 257 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (зі змінами та доповненнями), що не призвело заниження митних платежів.

Також актом перевірки було встановлено порушення позивачем частини 1 статті 257, частини 5 статті 280 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита з товарів на загальну суму 1 606 491,29 гривень, та вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 112 454,39 гривень.

Зазначене стосувалося декларацій від 20.12.2018 № UA100110/2018/369437 (товар №2); від 20.12.2018 № UA100110/2018/369434 (товар №1); від 20.12.2018 № UA100110/2018/369356 (товар №2); від 03.12.2018 № UA100110/2018/336982 (товар №3); від 03.12.2018 № UA100110/2018/336915 (товар №2); від 29.11.2018 № UA100110/2018/336515 (товар №3); від 26.11.2018 № UA100110/2018/336037 (товар №2); від 19.11.2018 № UA100110/2018/335167 (товар №3); від 19.11.2018 № UA100110/2018/335153 (товар №3); від 29.10.2018 № UA100110/2018/332631 (товар №2); від 29.10.2018 № UA100110/2018/332607 (товар №3); від 22.10.2018 № UA100110/2018/331804 (товар №4); від 19.10.2018 № UA100110/2018/331686 (товар №4); від 16.10.2018 № UA100110/2018/330980 (товар №5); від 16.10.2018 № UA100110/2018/330979 (товар №5); від 28.09.2018 № UA100110/2018/329009 (товар №5); від 18.09.2018 № UA100110/2018/327735 (товар №5); від 31.08.2018 № UA100110/2018/325738 (товар №5); від 27.07.2018 № UA100110/2018/321351 (товар №4); від 23.07.2018 № UA100110/2018/320688 (товар №5); від 23.07.2018 № UA100110/2018/320679 (товар №4); від 02.07.2018 № UA100110/2018/318232 (товар №5); від 21.06.2018 № UA100110/2018/317270 (товар №5); від 18.06.2018 № UA100110/2018/316693 (товар №4); від 04.06.2018 № UA100110/2018/315215 (товар №5); від 29.05.2018 № UA100110/2018/314451 (товар №5); від 29.05.2018 № UA100110/2018/314435 (товар №4); від 25.05.2018 № UA100110/2018/314236 (товар №6); від 17.04.2018 № UA100110/2018/310120 (товар №4); від 30.03.2018 № UA100110/2018/308457 (товар №4); від 26.03.2018 № UA100110/2018/307720 (товар №3) та від 19.03.2018 № UA100110/2018/306992(товар №4) (далі - декларації, зазначені в акті перевірки)

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення Київської митниці Держмитслужби від 29 грудня 2020 року:

№0000181/7.8.-19-02, яким позивачу визначені податкові зобов`язання за сплати мита на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності сумі 1 606 491,29 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 401 622,82грн.

та №0000182/7.8-19-02, яким визначено податкові зобов`язання позивача зі сплати податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів в сумі 112 454,39 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 28113,60грн.

Прийняття зазначених рішень мотивовано наступними висновками акту перевірки.

Так, відповідачем встановлено, а позивачем не заперечується, що під час митного оформлення товарів позивачем в деклараціях, зазначених в акті перевірки, застосовано преференцію по сплаті ввізного мита « 410» в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року (далі - Угода про асоціацію між Україною та ЄС), під час митного оформлення товарів, зазначених у вищевказаних МД, за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2836 30 00 00 декларантом самостійно заявлено код товару «концентрат для приготування діалізного розчину...» згідно з УКТ ЗЕД - 2836 30 00 00. Заявлено країну походження - Франція FR.

Для підтвердження заявленої країни походження та правомірного застосування преференції по сплаті ввізного мита « 410» під час митного оформлення ТОВ «РЕНАРТ» товару «концентрат для приготування діалізного розчину...» за вищевказаними митними деклараціями надано сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Акт перевірки містить посилання на те, що Київською міською митницею ДФС направлено листом № 1350/8/26-70-19-04 від 01.04.2019 на верифікацію сертифікати походження, додані позивачем, з перевезення товару форми EUR.1, видані уповноваженим органом Чехії та надані ТОВ «РЕНАРТ» при митному оформленні товару «концентрат для приготування діалізного розчину» для застосування режиму вільної торгівлі відповідно до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року.

Відповідач зазначив, що ним отримано підтвердження преференційне походження товару «концентрат для приготування діалізного розчину», зазначеного у сертифікатах з перевезення форми EUR.1 за кодом 3004 ГС, натомість, на запит митних органів України, щодо перевірки преференційного походження товару «концентрат для приготування діалізного розчину» за кодом 2836 ГС, за яким товар задекларовано у митних деклараціях на території України - відповідь від уповноважених органів Чехії не отримана.

З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку, що в зв`язку з невідповідністю умов, необхідних для визнання будь-яких товарів достатньо обробленими в розумінні статті 6 Протоколу 1, відсутністю інформації про преференційне походження товару «концентрат для приготування гемодіалізного розчину» за кодом 2836 ГС, вищезазначені сертифікати з перевезення товару форми EUR.1. видані уповноваженим органом Чехії, недійсні для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди про асоціацію між Україною та ЄС до товару «концентрат для приготування діалізного розчину».

Суд з зазначеними твердженнями відповідача не погоджується, виходячи з нижчевикладеного.

Як вбачається з тексту позовної заяви та позовних вимог, предметом спору не є правомірність визначення певного коду товару для продукції, ввезеної позивачем. Натомість, підставою для застосування до позивача штрафних санкцій стало те, що, на думку відповідача, позивачем подано сертифікати з перевезення товару форми EUR.1, якими не могло підтверджуватися походження товару, з огляду на те, що в них було визначено інший код товару.

Та обставина, що відомостей про товар за кодом 2836 уповноваженим органом Чехії надано не було, стала підставою для висновків відповідача про відсутність підтвердження країни походження товару, з посиланням на те, що згідно з частиною 5 статті 45 МКУ, у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

При цьому, донарахування позивачу мита та податку на додану вартість мотивовано відповідачем посиланнями на статтю 48 Митного кодексу України, згідно з якою товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються митним органом у вільний обіг на митній території України за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України.

Відповідно до статті 45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. (ч.1)

У випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей (частини 5 статті 45 МК України).

Відповідач стверджував, що, з моменту направлення запиту, товар вважався таким, походження якого невідоме, чим і обґрунтоване донарахування позивачу податку.

Суд щодо цього висловлює наступну правову позицію.

Як вбачається з вищенаведеної норми статті 48 Митного кодексу України, нею було передбачено порядок дій відповідача у випадку митного оформлення товару, тобто під час вчинення дій у проміжок часу між надходженням декларації до моменту завершення її оформлення.

Натомість відповідач застосував цей порядок під час перевірки правильності митного оформлення товару, який вже було випущено у вільний обіг. Таким чином відповідач, з посиланням на приписи частини 5 статті 45 МК України, стверджував про те, що походження товарів, ввезених позивачем достовірно не встановлено, та відповідачем безпідставно застосовано преференції за країною походження товару.

При цьому товар вже було випущено відповідачем у вільний обіг. Суд доходить висновків, що, у даному випадку, можливість визначення товару таким, походження якого невідоме, і, відповідно застосування до цього відповідних наслідків, можливо лише щодо товару, відносно якого не завершено митне оформлення.

Дані висновки суд мотивує тим, що можливість анулювання попередньо застосованого визначення місця походження товару, лише на підставі виникнення сумнівів та направлення листа, жодною нормою чинного законодавства не передбачена, та суперечить принципу правової визначеності.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2021 року Київською митницею Держмитслужби, тобто відповідачем, було направлено позивачу листа №7.8-3/15/11/14183, за змістом якого повідомлено, що, за інформацією, що міститься в листі уповноваженого органу Чехії від 10.05.21р. №25098-2/2021-900000-212/JS, підтверджено правомірність застосування позивачем режиму вільної торгівлі за митними деклараціями, зазначеними в акті перевірки.

Отже, на момент розгляду справи по суті, ввезений позивачем товар, за логікою відповідача, знову набув статусу такого, походження якого підтверджується належним чином.

З огляді на викладене суд стверджує про неможливість застосування норм статті 48 Митного кодексу України для визначення податкових зобов`язань, після випуску товару у вільний обіг.

Щодо наказу про проведення перевірки суд зазначає наступне.

За усталеною практикою Верховного Суду, після проведення перевірки (реалізації наказу як акта індивідуальної дії) права платника податків можуть порушувати лише наслідки проведення відповідної перевірки, зокрема, у вигляді прийнятих індивідуальних актів (податкові повідомлення-рішення або інші рішення). Відповідно, предметом оскарження в суді можуть бути саме рішення суб`єкта владних повноважень як такі, що дійсно впливають на обсяг прав, свобод та інтересів позивача.

Звернення до суду одного і того ж самого платника податків до того самого контролюючого органу з окремими самостійними позовами: 1) про скасування наказу; 2) про визнання протиправними дій; 3) про скасування податкового повідомлення-рішення, лише породжує кількість позовів і судових рішень, проте, виключно судове рішення у справі, в якій предметом оскарження було податкове повідомлення-рішення, дійсно вирішує спір, що виник між сторонами.

Саме таку мету покладено в основу правових висновків постанови Верховного Суду, ухваленої у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд зазначає, що оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 21.02.2020 року у справі №826/17123/18, адміністративне провадження №К/9901/25669/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного та враховуючи реалізацію відповідачем наслідків проведеної перевірки у вигляді прийняття податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині, у зв`язку з чим, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренарт" задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Київської митниці Держмитслужби від 29 грудня 2020 року №0000181/7.8.-19-02, 0000182/7.8-19-02.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренарт" (вул. Бориспільська, 9, корп.57, 3 поверх,Київ 99,02099, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (Вацлава Гавела, 8А,Київ 124,03124, )

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 28.09.2021.

Суддя С.К. Каракашьян