Справа № 520/18924/2020
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення

29 вересня 2021 року № 520/18924/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Спірідонова М.О., розглянувши в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Господарського суду Харківської області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5), треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18); Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась - ОСОБА_1 , із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі № 520/18924/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Господарського суду Харківської області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5), треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18); Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить суд:

1. Задовольнити заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі № 520/18924/2020 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Господарського суду Харківської області (м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 8 під`їзд, м. Харків, 61022, ), треті особи - Головне управління казначейської служби України у Харківській області, Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі № 520/18924/2020 та встановити спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Господарського суду Харківської області (м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 8 під`їзд, м. Харків, 61022, ) на користь судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року в загальній сумі 160 159,83 грн, з яких: 33 223,69 грн за травень 2020 року, 63 125 грн за червень 2020 року, 16 467,39 грн за липень 2020 року, 47 343,75 грн за серпень 2020 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства

Відповідно до ч.2 ст. 378 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Суд розглядає заяву у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи заяви, суд зазначає наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року суду адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Господарського суду Харківської області щодо нарахування та виплати судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47320 грн згідно з частиною 3 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13.04.2020 (в редакції, яка діяла з 18.04.2020 до 27.08.2020). Зобов`язано Господарський суд Харківської області нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у розмірі 160159,83 грн., з яких: 33223,69 грн. за травень 2020 року, 63125,00 грн. за червень 2020 року, 16467,39 грн. за липень 2020 року, 47343,75 грн. за серпень 2020 року. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць. В інший частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2021 А/с 3-ої особи на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 повернуто скаржнику.

На виконання вказаного рішення від 01.03.2021 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

В обґрунтування заяви зазначено, що Господарський суд Харківської області добровільно виконав рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року по справі № 520/18294/2020 в частині, яка підлягала негайному виконанню та здійснив нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди за квітень 2020 року у розмірі 33223,69 грн.

Отже, несплачена Господарським судом Харківської області сума за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2020 по справі № 520/18924/2020 складає 126936,14 грн., що підтверджується довідкою Господарського суду Харківської області, доданої до заяви.

Листом Господарського суду Харківської області від 27.07.2021 року №08-43020216, у відповідь на заяву від 22.07.2021, повідомлено позивача, що кошторисом суду на 2021 рік затверджено бюджетні асигнування виключно для виплати суддівської винагороди у 2021 році. На теперішній час відсутні бюджетні асигнування для виконання рішення суду про зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену частину суддівської винагороди за квітень - серпень 2020 року.

15.09.2021 року на виконання приписів п.3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позивач звернулася до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області з заявою про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року по справі № 520/18294/2020, до якої додала відповідний виконавчий лист.

Вказану заяву повернуто разом з виконавчим листом без задоволення з посиланням на приписи Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, відповідно до яких органом казначейства виконанню підлягають рішення про стягнення коштів з боржника.

Вказані обставини учасниками провадження не заперечувались.

Відповідно до ч.1-3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Положеннями ч.ч.2 та 3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 05.06.2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 ст. 7 вказаного Закону виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України Про виконавче провадження визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із до ч.3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №840/3112/18, яка враховується судом при розгляді даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).

Враховуючи, що в межах даної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо виплати недоотриманої суддівської винагороди, слід враховувати, що розмір і порядок виплати суддівської винагороди визначається виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Суд вважає обґрунтованою позицію позивача щодо того, що нею вчинялись дії щодо виконання вказаного рішення суду як у добровільному порядку, так і порядку, передбаченому п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Разом з тим у даній справі суд не здійснює вихід за межі позовних вимог та не вирішує питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості.

Встановлення такого способу виконання направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.

Судом також враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи встановлені судом обставини у поєднанні з наведеними нормативними положеннями, а також враховуючи відсутність доказів повного виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 в частині виплати позивачу заборгованості суддівської винагороди у розмірі 126936,14 грн, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про зміну способу і порядку виконання рішення відповідно до статті 378 КАС України.

Керуючись положеннями ст. ст. 241-243, 248, 256, 294, 295, 371, 378 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Господарського суду Харківської області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5), треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18); Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року по справі №520/18294/2020 та встановити спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Господарського суду Харківської області (м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 8 під`їзд, м. Харків, 61022, ) на користь судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 160159 (сто шістдесят тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 83 коп., з яких: 33223,69 грн. за травень 2020 року, 63125,00 грн. за червень 2020 року, 16467,39 грн. за липень 2020 року, 47343,75 грн. за серпень 2020 року.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Спірідонов М.О.