Справа № 640/24709/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

16 вересня 2021 року м. Київ № 640/24709/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., при секретарі судового засідання Перегудовій Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про закриття провадження у справі з розгляду заяви Національного банку України, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,-

за участю представників:

заявника Бондаренко Н.О.

заінтересованої особи Шкурат О.М.

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від Національного банку України надійшла заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заявник просить суд, визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення до примусового виконання постанови Правління Національного банку України від 24.03.2016 року №190/БТ, поновити строк та обчислювати строк з дати набрання законної сили ухвалою суду.

25 серпня 2020 року до суду від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» надійшло клопотання про закриття провадження по справі даній справі, обґрунтоване тим, що заявником в порушення норм процесуального закону подано заяву і така заява не підлягає розгляду адміністративним судом.

Оцінивши доводи, зазначені у поданому клопотанні, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Визначення юрисдикційності скарги (заяви) залежить від установлення судами таких обставин: чи є вказана скарга реалізацією учасником справи права на судовий контроль за виконанням судового рішення в конкретній справі, чи це є самостійним правом на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів, їх посадових осіб, виконавця чи приватного виконавця як суб`єктів, наділених владними повноваженнями при вчиненні виконавчих дій.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначають. Що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами статті 3 вказаного Закону передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Як вбачається з поданої заяви про поновлення строку для пред`явлення постанови Правління Національного банку України від 24.03.2016 року №190/БТ, якою накладено на ПАТ «УКРГАЗБАНК» штраф за порушення вимог статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у розмірі 6918500 грн. Постанова набрала законної сили - 24.03.2016 року та підлягала прийняттю до виконання протягом року з дня набрання нею законної сили.

Виконання постанови Правління Національного банку України покладається на органи державної виконавчої служби (частина п`ята статті 74 Закону України «Про банки і банківську діяльність). Тому вказана постанова № 190/БТ про накладення штрафу є виконавчим документом у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає примусовому виконанню

Звертаючись до суду з указаною заявою, Національний банк України просив поновити строк пред`явлення до виконання вказаної постанови про накладення штрафу, посилаючись на поважні причини його пропуску.

Згідно частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час видачі постанови) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в оредакції чинній на час звернення із заявою) стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

При вирішенні питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання необхідно зважати, що ЦПК України, Господарський процесуальний кодекс України та КАС України передбачають можливість розгляду заяв про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у виконавчому провадженні, яке відкрито на виконання відповідного судового рішення.

В той же час, статтею 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Оскільки у справі, яка розглядається, подано заяву про поновлення строку для пред`явлення постанови, виданої Правлінням Національного банку України, то суд приходить до висновку про можливість її розгляду саме в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 442/2270/17-ц.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» про закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

З урахуванням викладеного, керуючись приписами статей 238, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про закриття провадження у справі № 640/24709/21.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 27.09.2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.І. Келеберда