Справа № 308/6866/21
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/6866/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.05.2021 серії БАБ №925430,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 24.09.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.09.2021 року.

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Головне управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.05.2021 серії БАБ №925430.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що лейтенант Бобаль В.М. зупинив водія ОСОБА_1 25.05.2021 року о 16-50 за адресою Закарпатська область, А/Д М06 Київ-Чоп 796км.+100м., та звинуватив його в тому, що він нібито під час руху ліворуч перетнув лінію дорожньої розмітки 1.1. 25.05.21 о 17-00, за тією ж адресою А/Д М06 Київ-Чоп 796км. + 300м., лейтенант Бобаль В.М. виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Вказану постанову позивач вважає незаконною. Зокрема, зазначає що відповідно до ч. 2 ст.258 КУпАП - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Позивач в позовній заяві також зазначає, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Та посилається на, Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 - «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місце знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Окрім того посилається на частину 3 статті 258 КУпАП яка передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. ч.3 ст.258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Окрім того, позивач вказує, що ст.276 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, за адресою 88000, м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10/а де розташований відділ №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області. Проте, як вказано позивачем, лейтенант Бобаль В.М. положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу. Позивач зазначає, що незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, лейтенант Бобаль В.М. суттєво порушив права ОСОБА_1 .

Зазначає, що вказаними діями інспектор позбавив можливості ОСОБА_1 скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі, та проігнорував вимоги ч.2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Позивач вказує, що відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Як стверджує позивач, після висловлення звинувачень, лейтенант Бобаль В.М. , без згоди ОСОБА_1 ,виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Тому, ОСОБА_1 ,вважає, що своїми діями, ОСОБА_3 грубо порушив вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП. В позовній заяві ОСОБА_1 , посилається на Постанову Верховного суду у справі №524/9827/16.

Окрім того, як на підставу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 , посилається на запис відеореєстратора, який знаходився в машині ОСОБА_1 та здійснював запис під час руху по А/Д М06 Київ-Чоп 796км. + 100м., порушень Правил дорожнього руху, а саме п.8.5.1 ПДР України (під час руху ліворуч перетин лінії дорожньої розмітки 1.1) не здійснювалось, так як в місці здійснення маневру горизонтальна дорожня розмітка була не суцільною, а переривчастою, що свідчить про можливість здійснення маневру (повороту ліворуч). Окрім того, жодних дорожніх знаків, які б забороняли вчинення даного маневру також не спостерігалось (на відео чітко видно лише знак 2.1 «Дати дорогу). Дані обставини були викладені ОСОБА_1 в поясненні до постанови.

Позивач вважає, що згідно наведеного, були встановлені такі порушення: відповідач Бобаль В.М. незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі; Відповідач Бобаль М.В. позбавив позивача ОСОБА_1 можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП; Відповідач Бобаль М.В. порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст.278,279 КУпАП; Відповідач Бобаль М.В. виніс постанову про порушення ПДР без жодних підстав чи належних доказів.

На підставі викладеного, позивач просить суд, скасувати постанову ПОГ ВП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, лейтенанта поліції Бобаля Віктора Михайловича БАБ №925430 від 25.05.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн.

23.06.2021 року від відповідача по справі на адресу суду надійшов відзив. Відповідач проти задоволення позову заперечує. Зокрема відповідач зазначає, що 25.05.2021 року о 17 год. 00 хв. рухаючись по а/д М06 Київ-Чоп 796км + 300 м під час руху ліворуч, перетнув лінію дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п. 8. 5. 1. ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Постановою серії БАБ № 925430 від 25.05.2021 громадянина ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

При обґрунтуванні своєї позиції, відповідач посилається на положення, ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», п.1.9 ПДР України, п. 9 КУпАП, п.11 ст.23 ЗУ від 02 липня 2015 року № 580-VII «Про Національну поліцію», ч.1 ст. 122 , ст.222, ч.ч. 1,2 ст. 258КУпАП, п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07 листопада 2015 року, п.2 розділу ІІІ цієї Інструкції.

Як вказано у відзиві на позовну заяву законодавчо закріплене скорочене провадження по адміністративному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 122 КУпАП, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальност.

Відповідач зазначає, що лейтенантом поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Бобаль В.М., було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії БАБ № 925430 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністратйвної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Окрім того звертає увагу суду на те, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене відповідач просить суд: відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до лейтенанта Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Бобаль Віктора Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху.

30.06.2021 року позивачем по справі до суду подано відповідь на відзив, в якому вказано, що відповідачем при складанні оскаржуваної постанови було порушено його права. Зокрема вказує,що ним було озвучено прохання лейтенанту Бобаль В.М. , про надання доказів вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення. Разом із тим після того, як на вимогу поліцейського Білаком Д.С., було надано поліцейському посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, останній без жодних пояснень до свого службового автомобіля і через деякий час повернувся та вручив позивачу постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності і після цього роз`яснив йому права передбачені ст. 286 КУпАП, чим позбавив його конституційного права на захист.

Позивач посилаючись на положення ст.ст. 7,9,280,251,245,252,283, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності не зазначено жодних доказів на яких ґрунтується висновок відповідача про притягнення мене до адміністративної відповідальності, а також відсутні відомості фото та відеозапису факту правопорушення в п. 7 постанови.

Зокрема вказує, що постанова, якає предметом оскарження не містить відомостей про пристрій яким було зафіксовано правопорушення, у ній жодним чином не зазначено якими доказами підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Як зазначає позивач всупереч вимогам ч.ч.21,2 ст.77, ч.1 ст. 69, ст. 70 КАСУ, відповідачем об`єктивних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не надано, а оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1 , оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Позивач зазначає, що об`єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідачем зібрано не було. Відтак, як вказано увідповіді на відзив, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Посилаючись на положення ст. 280 268 КУпАП, ст. 2 ЗУ «Про дорожній рух» п.п. 1,1.9 ПДР України, позивач зазначає, що він не погоджується, із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, постанову серії серія БАБ № 925430 від 25.05.2021 необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та відсутністю в моїх подіях і складу адміністративного правопорушення, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Позивач просить суд: прийняти та врахувати при прийнятті рішення у справі № 308/1046/21 відповідь позивача ОСОБА_1 на відзив відповідача - Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Задоволити позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху , зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 925430 від 25.05.2021.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань від представника відповідача на адресу суду не надходило.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

З постанови про накладення адміністративного по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №925430 від 25.05.2021, 25.05.2021 о 16 год. 50 хв. на А/Д М06 Київ-Чоп 796км. + 300м. під час руху ліворуч перетнув лінію дорожньої розмітки 1.1. чим порушив п. 8.5.1 ПДР України, чим скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту адміністративного позову та заперечень на відзив відповідача слідує, що позивач ОСОБА_1 заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху, зокрема стверджує, що не перетинав суцільну лінію, в місті здійснення ним маневру - повороту ліворуч, відсутній дорожній, який забороняє поворот ліворуч.

Зі змісту постанови що є предметом оскарження встановлено, що у вину ОСОБА_1 , ставиться порушення вимог п 8.5.1.ПДР, а саме перетнув лінію дорожньої розмітки 1.1.

Відповідно до Дорожньої розмітки України 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей;

Відповідно до п. 8.5.1. ПДР Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Вказане заперечив позивач ОСОБА_1 , зокрема він зазначив, що в місці де ним здійснено виїзд на дорогу відсутня суцільна лінія, а наявна пунктирна.

Як на підтвердження вказаного, ОСОБА_1 , посилається на відеозапис із відео реєстратора яким було зафіксовано рух автомобіля AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відеозапис на електронному носії DVD-R, додана до матеріалів справи.

Судом досліджений DVD-диск, наданий до суду разом із позовною заявою. Так, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що автомобіль рухається по бічній дорозі декілька хвилин. Виїжджаючи на головну дорогу, автомобіль зупинився, пропустивши транспортні засоби, повертаючи ліворуч перетнув пунктирну лінію (дорожню розмітку) та зайняв крайню ліву смугу, не перетинаючи при цьому суцільної смуги. Забороняючий знак відсутній на виїзді з другорядної дороги. В подальшому проїхавши кілька метрів перестроївся в крайню праву смугу руху, перетнувши пунктирну лінію, після чого був зупинений працівниками поліції.

На вказаному DVD-диску також міститься відеозапис із мобільного телефону позивача, на який зафіксовано процедуру складання постанови яка оскаржується.

Згідно вказаного запису, позивач просить надати йому докази вчинення ним правопорушення. Такі йому надано не було, справу було розглянуто на місці зупинки. Позивач надає пояснення працівнику поліції, щодо обставин справи, пояснює, що не порушив ПДР, суцільну лінію він не перетинав.

Вказані обставини є такими, що зумовлюють помилковість у притягнення позивача до адміністративної відповідальності та у свою чергу є підставою для задоволення позовних вимог і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як свідчать матеріали справи, при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення поліцейським не були з`ясовані всі обставини справи.

Суд констатує, що спірна постанова не містить в собі посилань на технічний засіб, за допомогою якого був здійснений відеозапис, а в розділі 7 постанови відсутні відомості про додатки до постанови.

Отже, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення.

В даному випадку, відео фіксація правопорушення не здійснювалися.

Разом із тим відповідачем до суду не надано доказів вчинення позивачем правопорушення зазначеного в оскаржуваній постанові.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин…

Тобто, у разі наявності заперечень щодо адміністративного позову, суб`єкт владних повноважень повинен шляхом надання належних та допустимих доказів довести правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Зі змісту статті 6 Європейської конвенції з прав людини вбачається, що кожний обвинувачений у скоєнні злочину має як мінімум право мати достатньо часу та можливості для підготовки свого захисту, а також захищати себе сам особисто або через обраного ним самим захисника. При цьому Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема в справі "Deweer v. Belgium" (рішення Суду від 27.02.1980 року), зазначав, що немає ніяких підстав для вузької інтерпретації ст. 6 Конвенції. Так, зазначена стаття застосовується не тільки власно до кримінального судового провадження, але і по відношенню до дисциплінарних та адміністративних процедур (принцип автономності).

Європейський суд з прав людини у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому , у § 3 (c) статті 6 Європейської конвенції зазначається, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, як захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Аналогічна норма міститься і у § 3 (d) статті 14 частини III Міжнародного пакту, відповідно до якої кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення бути судимим у його присутності та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним самим захисника.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Верховний Суд, у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17, зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, відповідач мав можливість зібрати інші докази вчинення правопорушення (відібрати пояснення у правопорушника, свідків, скласти рапорти або інші документи).

Усне твердження працівника поліції про виявлення правопорушення, озвучене правопорушнику, не може бути належним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Спостереження працівником поліції правопорушення при цьому, має бути зафіксоване на матеріальному носії.

Однак, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивачем вчинено правопорушення, за яке на нього накладено адміністративне стягнення відповідачем до суду не надано.

Щодо доводів позивача про не додержання процедури розгляду інспектором патрульної поліції справи про адміністративне правопорушення стосовно особи та прийняття оскаржуваної постанови на місці вчинення правопорушення, слід зазначити наступне:

Згідно із частиною другою ст. 258 КпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 222 КпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою ст. 122 КпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах висловлено, Верховним Судом в Постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17, Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 в справі № 752/15787/16-а.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач допустив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №925430 від 25.05.2021 року підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Особливості провадження у зазначеній категорії справ визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункта 3 частини 3 цієї правової норми за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, враховуючи результат розгляду справи, з судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп. підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280 КУпАП та керуючись п.1 ч.1 ст.20, ст.ст.44, 77, 242, 246, 257-262, 286 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.05.2021 серії БАБ №925430 - задовольнити.

Скасувати постанову ПОГ ВП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, лейтенанта поліції Бобаля Віктора Михайловича БАБ №925430 від 25.05.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , судовий збір за подання позову в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Закарпатській області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош