Справа № 580/4330/21
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про залишення позовної заяви без розгляду

28 вересня 2021 року справа № 580/4330/21
м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Рідзель О.А., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з порушенням законодавства без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити різницю між перерахованим та фактично виплаченим розміром грошової допомоги у разі звільнення з військової служби враховуючи щомісячну додаткову грошову винагороду станом на день звільнення.

Ухвалою суду від 30.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 09.08.2021 позовну заяву відповідно до ч.13 ст.171 КАС України залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення в суд з належними доказами на її підтвердження.

Суд наголосив, що спірні відносини для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Оскільки розрахунок з позивачем при звільненні доручено провести наказом відповідача від 05.01.2018 №5, а позов поданий в суд 25.06.2021, позов подано з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення.

Щодо клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення, судом зазначено, що грошова допомога при звільненні з військової служби не є складовою заробітної плати (грошового забезпечення) військовослужбовця, а тому твердження позивача, що її стягнення не обмежується будь-яким строком є необґрунтованим.

17.08.2021 позивач подав суду клопотання про поновлення строку звернення в суд з цим позовом (далі клопотання), яке мотивоване тим, що у зв`язку із хворобою доньки дружини дізнався про порушення своїх прав 15.04.2021 із засобів масової інформації.

Також у клопотанні зазначено, що грошова допомога при звільненні з військової служби є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а вимоги щодо її стягнення не обмежуються строком відповідно до ст.233 КЗпП України.

З огляду на викладене, просить визнати причини пропуску строку звернення в суд поважними та поновити його.

Вирішуючи питання дотримання строку звернення в суд з даним позовом, суд врахував таке.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Отже, у даній категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Оскільки спірні відносини (розрахунок при звільненні) пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Суд врахував, що розрахунок з позивачем при звільненні доручено провести наказом відповідача від 05.01.2018 №5, а позов поданий в суд 25.06.2021.

Отже, позов подано з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення.

Жодних доказів того, що позивач дізнався про порушення своїх прав саме 15.04.2021 не надано.

Суд враховує висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 відповідно до яких для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Стосовно доводів позивача про необхідність лікування доньки дружини, суд зазначає, що згідно з наданою позивачем медичною документацією ОСОБА_2 (донька дружини) перебувала на лікуванні в КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня ЧМР» з 28.01.2021 до 15.02.2021. Крім того, позивач перебував на лікуванні у КЗ «Черкаський обласний госпіталь для інвалідів війни» ЧОР з 27.08.2018 до 07.09.2018 та у КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» ЧОР з 24.12.2019 до 08.01.2020.

При цьому, доказів неможливості звернення в суд з даним позовом у періоди між лікуванням суду не надано.

Оцінюючи твердження позивача, що грошова допомога при звільненні з військової служби є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а вимоги щодо її стягнення не обмежуються будь-яким строком, суд врахував таке.

Відповідно до ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, які обов`язкові для врахування судами нижчих інстанцій відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

У пунктах 30-33 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України Про оплату праці, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. На підставі статті 2 Закону України Про оплату праці структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі Інструкція №114/8713).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції №114/8713. Згідно з пунктом 3.8 Розділу 3 цієї Інструкції до них відносяться суми вихідної допомоги.

Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства суд дійшов висновку, що вихідна допомога при звільненні з військової служби за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України Про оплату праці.

Тому твердження позивача, що вимоги про її стягнення не обмежуються будь-яким строком, суд вважає необґрунтованими.

Посилання позивача на рішення Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №812/792/17, суд вважає необґрунтованим, оскільки за фактичними обставинами вказаної справи її предметом є виплата винагороди за участь у антитерористичній операції, яка відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 №1294 є винагородою, що має постійний характер і входить до структури заробітної плати.

Отже правовідносини у справі №812/792/17 та у даній справі не є подібними.

З огляду на викладене, клопотання позивача від 17.08.2021 про поновлення пропуску звернення в суд є необґрунтованим.

Суд наголошує, що КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеєр проти Бельгії).

Такому встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Водночас позивач не позбавлений права на звернення в суд з позовом та поновлення пропущених строків за умови надання належних та допустимих доказів поважності причин їх пропуску.

Відповідно до ч.15 ст.171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Також, на підставі ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Тому суд дійшов висновку залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 240, 241-246, 255, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю задоволенні клопотання ОСОБА_1 (вх.№31016/21 від 17.08.2021) про визнання причин пропуску строку звернення в суд поважними та його поновлення.

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

2. Роз`яснити позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду не є перешкодою для повторного звернення з нею до суду після усунення недоліків.

3. Копію ухвали направити сторонам.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.А. Рідзель