Справа № 140/4718/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/4718/21 пров. № А/857/14473/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представників позивача Голуба Б.Є.,

Овсієнка С.А.,

представника відповідача Сахарчука А.А.,

розглянувши у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бориса Голуба» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Денисюк Р.С.,

час ухвалення рішення 14:20:51,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 29 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2021 року Фермерське господарство «Бориса Голуба» звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 грудня 2020 року № , яким застосовано штраф у розмірі 500000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2019-2020 роках пального у ємності (бочці) не зберігалось. Придбане пальне було повністю розлито по баках наявного власного транспорту в день отримання. Пальне замовлялося виключно в обсягах під конкретні сільськогосподарські потреби і відразу ж використовувалось, оскільки сторож чи охорона в господарстві відсутні. Наявність власного транспорту підтверджується і актом перевірки. Обстежена цистерна на час перевірки була іржавою і тривалий час не використовувалась господарством. Поряд з цим, у самому ж акті перевірки зазначено, що ємність для зберігання пального на момент перевірки була порожня. Отже, перевіркою факту зберігання пального виявлено не було. В акті перевірки зазначено, що після заправки транспорту господарства, залишки пального зливалися у вказану ємність, однак не вказано дати, коли саме це відбувалося. Зазначає, що відповідно до п.п.14.1.6 п.14.1 ст. 14 ПК України не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої. Таким чином, вважає, що жодним чином не порушував вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Крім того, вважає, що призначення фактичної перевірки відносно позивача за місцем зберігання пального, відбулося за відсутності на те законних підстав. Зокрема, у наказі ГУ ДПС у Волинській області від 04 грудня 2020 року № 2650 не зазначено конкретної підстави, за наявності якої може проводитись фактична перевірка, а лише міститься загальне посилання на пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. У наказі зазначено, що фактична перевірка призначена з метою перевірки чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів, однак пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України не містить такої підстави для призначення фактичної податкової перевірки. Також, звертає увагу на те, що постановою Горохівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2021 року у справі № 155/6/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ФГ «Бориса Голуба» було закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 29 грудня 2020 року № .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки факт здійснення зберігання пального ФГ «Бориса Голуба» без наявності ліцензії не доведений відповідачем належними та допустимими доказами, тому правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу, передбаченого абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону України « Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що перевіркою встановлено, що для проведення своєї господарської діяльності позивач використовує сільськогосподарську техніку та автомобілі в кількості 5 штук, приміщення та споруди в кількості 4 штуки та бочку для зберігання пального об`ємом 10м3 в кількості 1 штука по яким не подано до податкового органу за місцезнаходженням звіт за формою 20-ОПП, що не заперечується позивачем. Відповідно до останнього звіту 1-ДФ кількість працюючих у позивача одна штатна одиниця, найманих осіб немає. Крім того, пояснень яким чином проводилось використання пального та його списання на автомобілі позивачем не надано. Також, прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, не свідчить про відсутність в діях позивача порушення норм Закону України « Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та не перешкоджає її притягненню до фінансової відповідальності.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей. Обстежена цистерна на час перевірки була іржавою і тривалий час не використовувалась господарством. Також з наказу ГУ ДПС у Волинській області слідує, що фактична перевірка призначена з метою перевірки чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів, а у пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України відсутня вказана підстава для призначення фактичної податкової перевірки.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Представники позивача щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 07 грудня 2020 року працівниками ГУ ДПС у Волинській області, на підставі наказу від 04 грудня 2020 року № 2650, направлень на перевірку від 04 грудня 2020 року № 2223, № 2222 здійснено виїзд для проведення фактичної перевірки ФГ «Бориса Голуба», що знаходиться за адресою: Волинська область, Горохівський район, с. Піски, де останнє здійснює господарську діяльність.

Голові фермерського господарства Голубу Б.Є. було вручено наказ, направлення та пред`явлено службові посвідчення, а також надано копію наказу, про що свідчить його власноручний підпис у вказаних документах. Перевірка проведена у присутності директора ОСОБА_1 , який підписав акт перевірки без зауважень.

За результатами фактичної перевірки складено акт за реєстраційним № 03/232/09-05/05441186 від 08 грудня 2020 року.

Перевіркою встановлено, що згідно реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» за період з 01 квітня 2020 року по 06 грудня 2020 року встановлено, що ФГ «Бориса Голуба» придбало у ПП «Айслаг» дизпаливо загальним об`ємом 7426,56 літрів, яке згідно акцизних накладних № 3026 від 14 серпня 2020 року - 2531,7 літрів, № 2609 від 24 липня 2020 року - 2435,94 літрів та № 4236 від 28 жовтня 2020 року - 2459,45 літрів було доставлено за адресою с. Піски Горохівського району Волинської області.

При перевірці за вищевказаною адресою встановлено ємність, що використовується для зберігання пального, яка на момент перевірки була порожньою. Зі слів керівника ОСОБА_1 у вказану ємність зливалось пальне після заправки транспорту господарства.

Ліцензії на право зберігання пального до перевірки не було надано, чим порушено ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Також зазначено, що для здійснення своєї господарської діяльності ФГ «Бориса Голуба» використовує с/г техніку та транспорті засоби в кількості 5 шт., а саме: автомобіль ГАЗ-53 2шт, трактор МТЗ-82 1 шт та комбайн СК-5 1 шт, трактор ХТЗ 1 шт, а також приміщення: реммайстерня, автогараж, зерносклад, контора та ємність для зберігання пального об`ємом 10 м куб.

В порушення вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України, Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588, ФГ «Бориса Голуба» не були подані повідомлення за формою 20-ОПП до податкового органу за місцезнаходженням такого об`єкта в кількості 10 шт.

На підставі акта перевірки № 03/232/09-05/05441186 від 08 грудня 2020 року відповідачем винесено, податкове повідомлення-рішення від 29 грудня 2020 року № , яким застосовано до позивача штрафну санкцію, передбачену статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» на суму 500000,00 грн та податкове повідомлення-рішення від 29 грудня 2020 року № , яким застосовано до позивача штрафну санкцію розмір 10200,00 грн, передбачену п. 117.1 ст. 117 ПК України.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку та за результатами розгляду скарги, рішенням ДПС України від 30 березня 2021 року № 7158/6/99-00-06-03-02-06 скасовано податкове повідомлення-рішення від 29 грудня 2020 року № , а податкове повідомлення-рішення від 29 грудня 2020 року № без змін.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пп. 20.1.4, пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно із пп. 20.1.10, пп. 20.1.46 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; під час проведення перевірки та розгляду результатів перевірки отримувати письмові пояснення від посадових (службових) осіб з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документальне підтвердження, у тому числі щодо здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із пп. 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1, п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до п. 80.5 ст. 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно із ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З матеріалів справи слідує, що підставою для проведення перевірки позивача слугувала доповідна записка начальника управління контролю за підакцизними товарами № 1128/03-20-09-02-03 від 04 грудня 2020 року, в якій вказано, що в ході аналізу баз даних та реєстрів виявлено суб`єктів господарювання, які починаючи з 01 квітня 2020 року отримували через пересувні акцизні склади значні обсяги пального з доставкою, при цьому не реєстрували акцизні склади, не отримували ліцензій на право оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального. У вказаному переліку наявне і ФГ «Бориса Голуба».

Судом першої інстанції встановлено, що в основу проведення фактичної перевірки господарської одиниці за місцем зберігання пального, розташованої у с. Піски, Горохівського району, податковим органом покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Згідно матеріалів справи рішення про проведення фактичної перевірки позивача оформлене відповідним наказом, який вручений 07 грудня 2020 року о 15:00 год голові ФГ «Бориса Голуба» Голубу Б.Є., що підтверджується його підписом. Керівник господарства був ознайомлений з направленнями на перевірку та допустив посадових осіб контролюючого органу до її проведення.

Фактична перевірка ФГ «Бориса Голуба» була проведена 07 грудня 2020 року, за результатами фактичної перевірки складений акт реєстраційний №03/232/09-05/05441186 від 08 грудня 2020 року з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами та пальним. З вказаним актом перевірки ознайомлено керівника господарства та один примірник йому вручено.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі Закон № 481/95-ВР).

До вказаного Закону було внесено зміни Законом України від 23 грудня 2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», які набули чинності з 01 липня 2019 року, зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Серед іншого, вказані зміни торкнулися, статті 15 Закону, приписи якої після 01 липня 2019 року ще змінювалися відповідно до Закону України № 391-ІХ від 18 грудня 2019 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку» (чинного з 29 грудня 2019 року), та яка стосується спірних правовідносин і приведена нижче.

Відповідно до абз. 52 ст. 1 Закону №481/95-BP місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Частиною 1 ст. 15 Закону №481/95-BP передбачено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Згідно із ч. 8 ст. 15 Закону №481/95-BP суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону № 481/95-BP ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Частинами 39-42 ст. 15 Закону № 481/95-BP встановлено, що для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Аналізуючи вищенаведені норми, а також визначення термінів «місце зберігання пального», «зберігання пального», перелік документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, так як надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території), колегія суддів вважає, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії 500 000 гривень. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Контролюючий орган, посилаючись на поставку Фермерському господарству «Бориса Голуба» відповідно до акцизних накладних № 3026 від 14 серпня 2020 року - 2531,7 літрів, № 2609 від 24 липня 2020 року - 2435,94 літрів та № 4236 від 28 жовтня 2020 року - 2459,45 літрів, вважає, що зберігання вказаного пального за адресою: Волинська область, Горохівський район, с. Піски, здійснювалось позивачем без отримання ліцензії на право зберігання пального.

Відповідно до статуту ФГ «Бориса Голуба», затвердженого рішенням засновника вказаного господарства 28 травня 2019 року головною метою господарства є ведення товарного сільськогосподарського виробництва продукції, виробництва рослинництва, тваринництва, а також її переробка і реалізація та інші види господарської діяльності. Предметом діяльності є вирощування зернових, технічних культур, організація с/г виробництва, тощо.

Між ФГ «Бориса Голуба» (покупець) та ПП «Айслаг» (постачальник) 08 червня 2016 року укладено договір № 166 поставки. Відповідно до якого, постачальник зобов`язується поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Згідно із п. 4.1 договору товар постачається покупцю по частково на умовах FCA завантаженого в автомобільний транспорт покупця з резервуарів постачальника.

З матеріалів справи слідує, що ФГ «Бориса Голуба» придбало паливо дизельне в кількості 7426,56 літрів у постачальника ПП «Айслаг», що підтверджується акцизними накладними № 2609 від 24 липня 2020 року - 2435,94 літрів, № 3026 від 14 серпня 2020 року - 2531,7 літрів, та № 4236 від 28 жовтня 2020 року - 2459,45 літрів.

Відповідно до листа ПП «Айслаг» від 15 січня 2021 року № 01-03/02, поставка дизельного палива ФГ «Бориса Голуба» здійснювалась спеціалізованим транспортним засобом, що належить підприємству, а саме: 24 липня 2020 року ГАЗ 52 НОМЕР_1 , 14 серпня 2020 року ГАЗ 5312 НОМЕР_2 та 28 жовтня 2020 року ГАЗ 52 НОМЕР_1 . Вказані спеціалізовані транспортні засоби оснащені насосом для відкачування палива, відтак розвантаження дизельного палива відбувалось шляхом заправки техніки фермерського господарства прямо на місцях їх стоянки в с. Піски.

Згідно наявних в матеріалах справи пояснень позивача останній отримав від постачальника ПП «Айслаг» дизельне паливо, яке привозилось автоцистерною та розливалось в баки транспортних засобів, які використовуються у господарській діяльності позивача, а саме: трактор МТЗ-82, трактор ХТЗ-17021, зерновий комбайн СК-5 Нива, та автомобілі ГАЗ -53 2 шт.

З довідки від 05 червня 2021 року № 51 слідує, що у позивача наявна сільськогосподарська техніка та автомобілі.

Факт виконання сільськогосподарських робіт з оранки та витрат пального підтверджується наданим позивачем звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 01 грудня 2020 року, оцінкою основних засобів, довідками про наявність земельних ділянок. Із довідки від 29 січня 2021 року № 1 слідує, що станом на 01 січня 2021 року в користуванні ФГ «Бориса Голуба» на території Пісківського старостинського округу знаходяться земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 69,9862 га, які використовуються для ведення селянського господарства та вирощування сільськогосподарських культур.

ФГ «Бориса Голуба» є орендарем земельних ділянок площами 0,8767 га, 1,7539 га, 1,7536 га, 1,7540 га та 1,7535 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

З огляду на фактичні встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що пальне, яке придбавалося позивачем, використовувалося саме для обробки сільськогосподарських угідь господарства. Крім цього, пальне поставлялося ФГ «Бориса Голуба» партіями протягом тривалого часу, а саме впродовж 4 місяців та в не значних обсягах.

Згідно акту перевірки ємність для зберігання пального була порожня, що підтверджує відсутність факту зберігання пального ФГ «Бориса Голуба» без наявної ліцензії.

Також, судом першої інстанції встановлено, що до акту перевірки не додано жодних додатків, які б підтверджували висновки викладені в акті. Фактично, акт перевірки складений на основі одних лише пояснень керівника фермерського господарства ОСОБА_1 . Разом з тим, письмові пояснення керівника фермерського господарства не можуть вважатися достатньою підставою для висновку про зберігання пального без ліцензії, оскільки такі не ґрунтуються на будь-яких письмових доказах.

При цьому, із наданого керівником господарства пояснення, не можливо встановити, коли саме, він зберігав пальне у ємкості для його зберігання. Згідно позовної заяви зберігання пального у відповідній цистерні відбувалося впродовж 2018 року, тобто до внесення змін у чинне законодавство щодо ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Протягом 2019-2020 років жодних залишків пального у цистерну не зливалося.

Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до поданої звітності у ФГ «Бориса Голуба» кількість працюючих становить 1 штатна одиниця, а тому одна особа, не могла використати придбане пальне у господарстві в період з 24 липня 2020 року по 08 грудня 2020 року, то суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги такі доводи, оскільки з наданими позивачем доказами підтверджується, що на вказаному підприємстві працює дружина та син ОСОБА_1 , які мають відповідні посвідчення на керування транспортними засобами.

Разом з цим, згідно наявної в матеріалах справи постанови Горохівського районного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 155/6/21, що набрала законної сили, провадження у справі про притягнення керівника фермерського господарства ОСОБА_1 до відповідальності за скоєння ним правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 29 грудня 2020 року № про застосування до позивача штрафу у розмірі 500000,00 грн є протиправним, оскільки факт здійснення зберігання пального ФГ «Бориса Голуба» без наявності ліцензії не доведений відповідачем належними та допустимими доказами, тому правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу, передбаченого абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону № 481, відсутні.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі № 140/4718/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 вересня 2021 року.