Справа № 320/3680/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м.Київ №320/3680/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на посаді,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві , у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України у м. Києві в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, та як наслідок звільнення його зі служби в поліції;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27 січня 2021 року № 78 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Оболонського управління поліції»;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09 лютого 2021 року № 148 о/с «Щодо особового складу»;

- поновити ОСОБА_1 на попередній посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спірним наказом його незаконно звільнено зі служби в поліції. Наголошує, що фактично його звільнено внаслідок складення щодо нього працівниками поліції адміністративних протоколів за статтями 126, 130 КУаАП, проте відповідним судовим рішення встановлено відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, визначеного зазначеними статтями. Крім того, вказує, що відповідачем не дотримано встановленого законом місячного терміну застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідач, Головне управління Національної поліції у місті Києві, проти позову заперечував, надав до суду письмовий відзив, у якому зазначив, що позивачем скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Ухвалою суду від 20.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та призначено судове засідання на 18.05.2021.

В подальшому розгляд у судових засіданнях оголошувалися перерви на 02.06.2021 та 17.06.2021.

Протокольною ухвалою суду від 17.06.2021 на підставі ст. 194 КАС України суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, на підставі клопотань сторін.

Ухвалою суду від 09.09.2021 витребувано від Головного управління Національної поліції України у м. Києві довідку про середньоденну та середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 станом на день його звільнення, розрахованої у відповідності до Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

20.09.2021 та 21.09.2021 на адресу суду надійшли витребувані від відповідача документи.

27.09.2021 від позивача, через канцелярію суду, надійшли докази на підтвердження витрат на правову допомогу.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач в ранзі капітана поліції з 31.08.2020 і по 09.02.2021 працював заступником начальника відділу поліції - начальником слідчого відділення поліції Оболонського управління поліції ГУ Нацполіції у м. Києві.

19.12.2020 по вул. Косенко 43 у м. Києві сталась ДТП за участю автомобілів Тойота «Венза» (номерний знак НОМЕР_1 ) та Мерседес-бенц «Віто» (номерний знак НОМЕР_2 ). Позивач був учасником ДТП.

За наслідком зазначеного ДТП відносно ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції складено протоколи:

Серії ДПР 18 №189445 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

Серії ДПР 18 №045386 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Для розгляду адміністративні матеріали за статтям 124, 130 КУпАП направлено до Подільського районного суду міста Києва.

22.12.2020 наказом відповідача №2385 утворено комісію для проведення службового розслідування за фактом зазначеного ДТП.

При проведенні службового розслідування комісією, серед іншого, встановлено, що після прибуття на місце ДТП патрульних поліцейських позивач замість надання допомоги та сприяння їм у складанні адміністративних матеріалів розпочав перешкоджання їм у виконанні службових обов`язків, чим порушив вимоги п. 6, 7, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції.

Зокрема, вивченням відеозаписів з нагрудних камер патрульних поліцейських встановлено, що поліцейські біля службового авто при свідках запропонували позивачу, як водію авто Тойота «Венза» (номерний знак НОМЕР_1 ), пройти на місці ДТП або у лікаря-нарколога у медичному закладі огляд на стан сп`яніння, оскільки із зовнішнього виду ОСОБА_1 було помітно явне його перебування в стані алкогольного сп`яніння. Позивач відмовився від пропозиції патрульних, при цьому вживав нецензурну лайку на адресу поліцейських, свідків події та громадян, які матеріально постраждали в ДТП.

27.01.2021 відповідачем видано наказ №78, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за порушення пунктів 6, 7, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженим наказом МВС України від 09.11.2016 №1179. На час прийняття зазначеного наказу судового рішення за наведеними вище протоколами прийнято не було.

У подальшому, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28.01.2021 (справа №758/14915/20) закрито провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Рішення набрало законної сили. За змістом зазначеного судового рішення судом встановлено таке:

«Як вбачається з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 , в момент зіткнення він знаходився безпосередньо в автомобілі «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі біля воріт будинку № 45 по вулиці Косенка в м. Києві.

Після зіткнення він вийшов із свого автомобіля, щоб оцінити обстановку та побачив, що невідомий мені чоловік побіг від автомобіля «TOYOTA VENZA» у напрямку лісу. Його ОСОБА_2 не розгледів, оскільки була темна пора доби.

Підходячи блище ОСОБА_2 побачив, що в автомобілі «TOYOTA» ще залишився один невідомий мені чоловік, який побачивши ОСОБА_2 вийшов з передніх пасажирських дверей. У подальшому особу чоловіка, який залишився на місці ДТП, було встановлено як ОСОБА_1 .

Як було встановлено під час судового засідання ОСОБА_1 , не керував транспортним засобом, ним керував ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, оскільки він був пасажиром в транспортному засобі».

09.02.2021 наказом відповідача №148 «Щодо особового складу» позивача звільнено зі служби в поліції.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані: Конституцією України; Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону № 580-VIII регламентовано, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

За приписами частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За змістом статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом пунктів 6, 7, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

Відповідач наголошує, що ОСОБА_1 , як поліцейський, зобов`язаний був діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відмова позивача (в грубій формі) від проходження медичного огляду за наявності у нього визначеного законом обов`язку його пройти у ситуації, що склалася, свідчить про порушення службової дисципліни.

Тобто, позиція відповідача ґрунтується на тому, що позивач 1) не виконав покладений на нього законом обов`язок пройти відповідний медичний огляд 2) в нецензурній формі висловлював своє обурення ситуацією, що склалась, чим вчинив дисциплінарний проступок, несумісний з подальшим проходженням служби.

Зазначене в сукупності, на думку відповідача, свідчить про наявність визначених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII підстав для звільнення позивача.

Надаючи оцінку аргументам позивача, покладеним в основу адміністративного позову, про необґрунтованість оскаржуваних наказів відповідача з огляду на відсутність судових рішень, яким би підтверджувались обставини, що ставляться йому в провину, Суд зазначає, хоча вказані накази і винесені на підставі відомостей службового розслідування, однак ґрунтуються на самостійних правових підставах - вчинення дисциплінарного проступку, визначеного Дисциплінарним статутом.

Притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII), є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (пункт 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII).

Поряд з цим, на переконання суду, встановлені рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28.01.2021 (справа №758/14915/20) обставини ДТП, учасником якого фактично був позивач, є визначальними для прийняття правильного рішення у цій справі.

Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової чи адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів відповідного провадження.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.

Так, за приписами частин другої-п`ятої статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Зазначені норми чинного законодавства свідчать, що медичний огляд на стан сп`яніння працівниками поліції може бути проведено лише щодо водія транспортного засобу.

В цьому випадку, судовим рішення, яке набрало законної сили встановлено, що позивач не був водієм автомобіля, який 19.12.2020 вчинив ДТП.

Отже, у позивача не виникало обов`язку пройти відповідний огляд на вимогу працівників поліції. В цій частині позивач, на переконання суду, не допустив порушення службової дисципліни.

Твердження відповідача про той факт, що саме позивач перебував за кермом авто, яке вчинило зазначене ДТП, оцінюється судом критично, адже не підтверджено будь-яким доказами, яким суд може надати оцінку.

Допитані під час проведення службового розслідування свідки - цивільні особи прибули на місце події вже після вчинення ДТП та відповідно не могли достовірно стверджувати чи перебував позивач за кермом авто, а лише підтвердили факт відмови позивача від проходження медичного огляду.

Допитані під час проведення службового розслідування свідки - патрульні поліцейські теж прибули на місце події вже після вчинення ДТП.

Безпосередній учасник подій - водій іншого авто-учасника ДТП Мерседес-бенц «Віто» (номерний знак НОМЕР_2 ) у письмових поясненнях під час судового розгляду адміністративних протоколів відносно позивача дав свідчення, що позивач одразу після ДТП перебував на пасажирському сидінні авто, а водій авто залишив місце ДТП до прибуття патрульних.

За змістом наявного у матеріалах справи Висновку службового розслідування під час проведення службового розслідування пояснення від іншого учасника ДТП - водія авто Мерседес-бенц «Віто» (номерний знак НОМЕР_2 ) не відбирались.

З огляду на викладене, за наявності рішення Подільського районного суду міста Києва від 28.01.2021 (справа №758/14915/20), в основу якого покладено, у тому числі, покази свідка/потерпілого, та яким встановлено, що позивач не був за кермом авто Тойота «Венза» (номерний знак НОМЕР_1 ) під час ДТП 19.12.2020, у суду відсутні підстави вважати інакше.

Щодо доводів відповідача, що позивач вживав нецензурну лайку на адресу поліцейських, свідків події та громадян, які матеріально постраждали в ДТП, суд зазначає таке.

Як вже зазначено вище, при розгляді цієї справи слід встановити, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Суд вважає, що нецензурна лайка сама по собі, за відсутності факту перебування позивача в нетверезому вигляді за кермом, враховуючи час настання події (вечірній, позаробочий), емоційний стан позивача після ДТП, не може бути єдиною підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач не вчиняв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Беззаперечно, працівники поліції власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись. Позивач мав би понести дисциплінарну відповідальність за свою поведінку (нецензурна лайка в публічному місці), проте, на переконання суду, не у вигляді найсуворішого покарання - звільнення з поліції.

Щодо посилань відповідача на правові позиції Верховного Суду, викладені у справах №824/355/17 та №806/2555/17, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Фактичні обставини зазначених справ і справи, що розглядається, суттєво відрізняється, оскільки на відміну від справ №824/355/17 та №806/2555/17, у яких доведеним був факт відмови саме водіїв (позивачів у справах, звільнених зі служби поліцейських) від проходження медогляду на вимогу працівників патрульної поліції, у цій справі встановлено, що позивач не керував транспортним засобом, що вчинив ДТП 19.12.2020.

З огляду на викладене, посилання відповідача на зазначені судові рішення касаційного суду судом відхиляються.

У той же час, посилання позивача на порушення відповідачем строків розгляду дисциплінарної справи Судом відхиляються, оскільки не обґрунтовані належним чином та спростовуються наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Беручи до уваги викладене, на думку суду, позивачем у повному обсязі доведено правомірність заявлених вимог, що є підставою для задоволення позову.

Разом із тим, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно з частиною першою вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми слідує, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту третього цієї постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

З огляду на викладене, керуючись ст. 9 КАС України, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та стягнути з Головного управління Національної поліції України у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.02.2021 по 28.09.2021 включно в сумі 85 304,70 грн. (вісімдесят дві тисячі сімсот вісім гривень 47 коп.), з відрахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів.

Надаючи оцінку стягненню на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до вимог статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Оскільки нормами Закону України Про Національну поліцію не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 Закону України Про Національну поліцію поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

11 листопада 2015 року Кабінетом міністрів України прийнято постанову №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції. Даною постановою встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст. 27 Закону України Про оплату праці визначається за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середньо година) заробітна плата працівника.

Відповідно до вимог абз.1 п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі Порядок № 260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пунктом 12 розділу ІІ Порядку обумовлено, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Поліцейським поліції охорони виплата премії здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, встановлено, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби. (Правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року, справа №805/1110/17-а адміністративне провадження №К/9901/22563/18).

Суд зазначає, що тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок протиправного звільнення позивача згідно наказу відповідача 09 лютого 2021 року № 148 о/с необхідно обраховувати з 10 лютого 2021 року (що є першим календарним днем після звільнення позивача) по 28 вересня 2021 року (що є датою прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді), що становить 230 календарних днів.

З огляду на те, що позивача звільнено 09 лютого 2021 року (останній робочий день), відповідно сума виплат за два календарні місяці роботи, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна обчислюватись виходячи з виплат за грудень 2020 року та січень 2021 року.

Відповідно до довідки про доходи позивача №1252, виданої відповідачем 20.09.2021, грошове забезпечення за останні два повні календарні місяці перед звільненням позивача, за грудень 2020 року (11905, 87 грн. за 31 календарний день) та січень 2021 року (11089,49 грн. за 31 календарний день), що у сумі становить 22995, 36 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 370 грн. 89 коп. (22995,36 грн. (середня заробітна плата за останні два місяці роботи, згідно наданої довідки)/62 (кількість календарних днів).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 10 лютого 2021 року по 28 вересня 2021 року, що складає 230 календарних дня.

З огляду на наведене, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу становить 85 304,70 грн. (370,89 грн. х 230 календарних днів).

Суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Національної поліції України у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 10 лютого 2021 року по 28 вересня 2021 року (по дату винесення рішення у справі).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, судові витрати зі сплаті судового збору у справі відсутні.

Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі №903/125/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504028).

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 76397938).

При цьому, з імперативних положень частини шостої статті 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 КАС України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що 01.03.2021 між ОСОБА_1 (Замовник) та адвокатом Горбовим Володимиром Анатолійович (виконавець) було укладено договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги), за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту правничу допомогу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 1 договору, замовник доручає та оплачує, в виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику правову допомогу (юридичні, адвокатські послуги) на умовах, передбачених цим договором, а саме: захищати та представляти права та інтереси замовника у правоохоронних органах: прокуратура, поліція, суд, органи НАБУ, ДБР, САП, ГПУ, Офіс Генерального Прокурора, державних, приватних органах, установах, організаціях, підприємствах і зв`язку з розглядом, розслідуванням адміністративних, цивільних, господарських, кримінальних справ, в частині, що стосуються прав, свобод та інтересів замовника, а саме:

- ознайомлення з матеріалами справ, досудового розслідування, судового розгляду, провадження, їх копіювання та аналіз у відповідності з діючим законодавством України;

консультації з питань захисту законних інтересів Замовника під час досудового розслідування та судового розгляду справ;

-оформлення та подання на розгляд слідчого, детектива, прокурора, слідчого судді, суду (керівника правоохоронного органу, органу влади, установи, організації, підприємства) заяв, скарг, клопотань, відзивів, заперечень, інше, що стосуються досудового розслідування та судового розгляду справи;

- представляти та захищати інтереси Замовника під час досудового розслідування та судового розгляду справ в суді з усіма правами захисника (представника) потерпілого; заявника; свідка; підозрюваного; обвинуваченого; цивільного позивача та/або відповідача; третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт; юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно п. 3 договору, Замовник зобов`язується за виконанні роботи виплатити Виконавцю винагороду (гонорар) в розмірі, який обумовлюється додатковою угодою до даного договору.

Оплата винагороди (гонорару) здійснюється одноразово до, або в момент виконання Замовником обумовленої роботи та/або підписання сторонами акта виконаних робіт.

Підставою для виплати винагороди (гонорару) являється факт підписання та/або виконання умов цього договору сторонами та/або належним чином підписаний сторонами Акт виконаних робіт.

Договір вважається чинним з моменту його підписання сторонами.

Даний договір укладений сторонами на невизначений термін, але в будь-якому разі до моменту повного виконання Виконавцем поставлених замовником завдань.

Дію Договору сторони можуть припинити за взаємною згодою або в інших випадках, передбачених діючим законодавством.

Повноваження адвоката Горбового В.А. підтверджуються довіреністю від 21.03.2021, зареєстрованою в реєстрі за №56.

Позивачем в якості доказів наданих адвокатом Горбовим В.А. послуг додано до матеріалів справи: додаткова угода від 28.07.2021, акт виконаних робіт від 19.08.2021, з яких вбачається, що позивачу були надані наступні послуги:

- оформлення та підписання договору про надання правової допомоги, первинні консультації по захисту прав, інтересів замовника (тривалість - 2 год.) - 3000 грн.;

- правовий (юридичний) аналіз наданих (отриманих) замовником матеріалів, документів, консультації Замовника, узгодження правової позиції (2 год.) - 3000 грн.;

- оформлення та подання адвокатських запитів, збір доказів по справі, отримання відповідей на запити адвоката (4 год.) - 6000 грн.;

- написання, оформлення, друк і подання до суду, направлення сторонам примірників позовної заяви з додатками (6 год.) - 9000 грн.;

- виготовлення та копіювання додатків до позовної заяви відповідно до кількості учасників судового розгляду (2 год.) - 3000 грн.;

- написання, оформлення, друк та подання відзиву на позовну заяву про поновлення на публічній службі (6 год.) - 9000 грн.;

- виготовлення та копіювання додатків до відзиву на позовну заяву та процесуальних документів (2 год.) - 3000 грн.;

- підготовка та подання до суду заяв, клопотань, звернень (4 год.) - 6000 грн.;

- ознайомлення та фотокопіювання матеріалів судової справи (2 год.) - 3000 грн.;

- витрати на виготовлення та друк матеріалів справи (2 год.) - 3000 грн.;

- участь 02.06.2021 у судовому засіданні під час розгляду справи по суті (6 год.) - 6000 грн.;

- витрати пов`язані з приїздом, явкою виконавця до суду - 4000 грн.;

- поштові витрати пов`язані з відправкою кореспонденції - 1000 грн.;

- витрати пов`язані з отриманням судової кореспонденції, ухвал, рішення суду, направлення судових повісток, інше - 5000 грн.

Позивачем в якості доказів понесення витрат на правничу допомогу у розмірі грн. додано до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 19.08.2021.

Відповідач, не погоджуючись з розміром витрат на правничу допомогу адвоката, заявлено клопотання про їх зменшення.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що попередній розмір витрат на правову допомогу у розмірі гонорару 58793,00 грн. не відповідає складності справи та є неспівмірним з наданими адвокатом послугами.

Надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що не відповідають ознакам «неминучості» такі складові заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу:

- написання, оформлення, друк і подання до суду, направлення сторонам примірників позовної заяви з додатками (6 год.) - 9000 грн.;

- виготовлення та копіювання додатків до позовної заяви відповідно до кількості учасників судового розгляду (2 год.) - 3000 грн.;

- виготовлення та копіювання додатків до відзиву на позовну заяву та процесуальних документів (2 год.) - 3000 грн.;

- підготовка та подання до суду заяв, клопотань, звернень (4 год.) - 6000 грн.;

- ознайомлення та фотокопіювання матеріалів судової справи (2 год.) - 3000 грн.;

- витрати на виготовлення та друк матеріалів справи (2 год.) - 3000 грн.;

- витрати пов`язані з приїздом, явкою виконавця до суду - 4000 грн.;

- поштові витрати пов`язані з відправкою кореспонденції - 1000 грн.;

- витрати пов`язані з отриманням судової кореспонденції, ухвал, рішення суду, направлення судових повісток, інше - 5000 грн.

Такі дії представника не були обов`язковими для розгляду та вирішення цієї справи, та, окрім того, представником позивача до складу витрат включена вартість інших дій, які фактично охоплюють необхідність таких консультацій та підготовчих дій, зокрема, підготовка та написання позовної заяви до суду.

Зокрема, Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі №922/2321/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 96172760) виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані адвокатом, на загальну суму 60000 грн. не відповідають критерію «неминучості», охоплюються іншою послугою, вартість якої вже включена у розрахунок, а тому не підлягають розподілу.

Крім того, дослідивши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір додаткових витрат на правничу допомогу до 17000,00 грн., які підлягають компенсації позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України у м. Києві в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, та як наслідок звільнення його зі служби в поліції.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27 січня 2021 року № 78 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Оболонського управління поліції».

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09 лютого 2021 року № 148 о/с «Щодо особового складу».

Поновити ОСОБА_1 на попередній посаді.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві області (код ЄДРПОУ - 40108583) на користь ОСОБА_1 (код - РНКОПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 85 304,70 грн. (вісімдесят п`ять тисяч триста чотири гривні) 70 коп. без відрахування податків і зборів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення поліції Оболонського управління поліції ГУ Нацполіції у м. Києві та в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11497 (одинадцять тисяч чотириста дев`яносто сім гривень) 59 коп. підлягає до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код - РНКОПП НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у м. Києві області (код ЄДРПОУ - 40108583).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.