Справа № 280/5690/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року Справа № 280/5690/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі Адвокатського об`єднання «Компанія Довіра» (вул. Карпенка-Карого, буд. 17-А, кв. 3, м.Запоріжжя, 69014), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправими та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.07.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі Адвокатського об`єднання «Компанія Довіра», до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та в зарахуванні періодів роботи до загального трудового стажу і до пільгового стажу за Списком №1 та Списком №2 позивачу;

зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу, із зарахуванням до стажу роботи за Списком №2 періодів з 16.04.1997 по 31.03.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2002, з 17.04.2003 по 16.11.2005, з 26.04.2006 по 31.01.2007, з 01.02.2007 по 09.03.2018, та із зарахуванням до стажу роботи за Списком №1 періоду з 10.03.2018 по 30.11.2020, починаючи з 30.11.2020.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, розглянути справу в порядку спрощеного провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно не було враховано до пільгового стажу за Списком №2 період її роботи з 14.11.1999 по 17.08.2000 та з 15.08.2005 по 22.06.2006, оскільки є перерви між проведеними атестаціями робочих місць. У зв`язку із чим, до пільгового стажу зараховано лише 09 років 02 місяці 03 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Позивач вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. В зв`язку з чим, вона не повинна позбавлятись права на пенсію зі зниженням пенсійного віку. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 12.07.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, справа призначена до розгляду без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання суду відзиву на позовну заяву. Витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів пенсійної справи позивача.

Від відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивача та відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись при цьому на те, що основним документом, що підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці є наказ по підприємству, організації. В уточнюючій довідці ПАТ Запорізький абразивний комбінат» №43а від 12.11.2019 підприємство посилається на наказ про атестацію робочих місць №466 від 14.11.1994. Отже, відповідно до норм законодавства, наступна атестація робочих місць повинна бути проведена 14.11.1999, але у вказаній довідці зазначено, що наступна атестація була проведена 18.08.2000 і затверджена наказом №305-к (а). В уточнюючих довідках ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» № 43в та № 43г від 12.11.2019 підприємство посилається на наказ про атестацію робочих місць №305-к (а) від 18.08.2000. Отже, відповідно до норм законодавства, наступна атестація робочих місць повинна бути проведена 15.08.2005, але у вказаних довідках не зазначено відомостей щодо проведення наступної атестації робочих місць. Відповідач вважає, що періоди роботи позивача з 14.11.1999 по 17.08.2000 та з 15.08.2005 по 22.06.2006 не можуть бути зараховані до пільгового стажу по Списку №2, оскільки атестація робочих місць в цей період не проводилась. Крім того зазначає, що у спірні періоди позивач частково перебувала у простоях та особистих відпустках без збереження заробітної плати, що підтверджується довідками ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат». Вказана обставина, на думку відповідача, не дозволяє зарахувати спірні періоди до пільгового стажу по Списку №2. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

30.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Повідомленням від 08.02.2021 №0800-0210-8/9090 позивача сповіщено про те, що відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки право на пенсію на пільгових умовах мають жінки, які народились з 01.04.1967 по 30.09.1967 після досягнення 52 років 06 місяців і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. Відповідно до наданих документів її страховий стаж складає 36 років 04 місяці 03 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 - 09 років 02 місяці 03 дні.

В березні 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила надати інформацію щодо того, які саме періоди її роботи на посадах, що передбачені Списком №2, не враховано відповідачем при визначенні права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, та з якої причини

Листом Відповідача від 07.04.2021 року №4381-3726/К-02/8-0800/21 позивача повідомлено про те, що згідно наданих нею документів, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 не враховані періоди з 14.11.1999 по 17.08.2020 та з 15.08.2005 по 22.06.2006, оскільки є перерви між проведеними атестаціями робочих місць.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1058) передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Аналогічні приписи містяться у п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №1788).

Судом встановлено, що 17.12.2019 позивачу виповнилося 52 роки 6 місяців, що підтверджується копією паспорту громадянина України.

Загальний стаж позивача не є спірним і складає 36 років 04 місяці і 03 дні, що підтверджується розрахунком стажу.

Проте, для призначення пенсії у віці 52 роки 6 місяців позивачу необхідно мати 10 років пільгового стажу.

Відповідно до даних трудової книжки позивача, вона працювала у ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» наступних посадах:

у період з 16.04.1997 по 31.03.2001 (записи №№ 10-11, 17-18) на посаді шихтувальника агломераційного цеху по третьому розряду, що передбачено Списком №2;

у період з 01.04.2001 по 30.09.2002 (записи №№ 11-12, 18) на посаді транспортерника агломераційного цеху по другому розряду, що передбачено Списком №2;

у період з 17.04.2003 по 16.11.2005 та з 01.02.2007 по 09.03.2018 (записи №№ 13-14, 16, 19-20) на посаді завантажувач вивантажувач сушильних печей цеху виробництва абразивного інструменту на керамічній зв`язці по третьому розряду, що передбачено Списком № 2;

у період з 26.04.2006 по 31.01.2007 (записи №№ 15-16, 21) на посаді розпилювача невипалених кругів та брусків цеху виробництва абразивного інструменту на керамічній зв`язці по третьому розряду, що передбачено Списком № 2;

у період з 10.03.2018 по теперішній час (запис № 20) на посаді дозувальника гарячого повернення по четвертому розряду цеху плавки електрокорунду нормального, що передбачено Списком № 1.

З вказаного періоду роботи, відповідачем визнається пільговий стаж позивача, за Списком №2, в кількості 9 років 2 місяці та 3 днів, що підтверджується розрахунком стажу.

Як вбачається повідомлення відповідача, спірним є період роботи позивача з 14.11.1999 по 17.08.2000 та з 15.08.2005 по 22.06.2006 у ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» за професіями шихтувальника агломераційного цеху, та завантажувача вивантажувача сушильних печей цеху виробництва абразивного інструменту на керамічній зв`язці, та розпилювача невипалених кругів та брусків цеху виробництва абразивного інструменту на керамічній зв`язці.

Вказаний період роботи не враховується відповідачем тому, що не покривається п`ятирічною дією наказу про атестацію робочих місць.

З огляду на вказані обставини суд зазначає наступне.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, відомості про наявність у позивача стажу роботи за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, в першу чергу, підтверджуються записами в трудовій книжці, і лише за відсутності таких записів - відповідними довідками з місця роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Також, згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

В період з 16.04.1997 по 31.03.2001 позивач працювала у ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» на посаді шихтувальника агломераційного цеху, що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» №43а від 12.11.2019.

Зазначена посада передбачена Списком №2 розділ II підрозділ «а» код 2030000а-19614, що підтверджується довідкою ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» №43а від 12.11.2019.

В період з 01.04.2001 по 30.09.2002 позивач працювала у ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» на посаді транспортерника агломераційного цеху, що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» №43б від 12.11.2019.

Зазначена посада передбачена Списком №2 розділ II підрозділ «а» код 2030000а-19213, що підтверджується довідкою ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» №43б від 12.11.2019.

В період з 17.04.2003 у по 16.11.2005 та з 01.02.2007 по 09.03.2018 позивач працювала у ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» на посаді завантажувач вивантажувач сушильних печей цеху виробництва абразивного інструменту на керамічній зв`язці, що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» №43в від 12.11.2019.

Зазначена посада передбачена Списком №2 розділ ХІV підрозділ «8а» код 2150800а-12123, що підтверджується довідкою ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» №43в від 12.11.2019.

В період з 26.04.2006 по 31.01.2007 позивач працювала у ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» на посаді розпилювача невипалених кругів та брусків цеху виробництва абразивного інструменту на керамічній зв`язці, що підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» №43г від 12.11.2019.

Зазначена посада передбачена Списком №2 розділ ХІV підрозділ «8а» код 2150800а-17777, що підтверджується довідкою ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» №43в від 12.11.2019.

Стосовно твердження відповідача про відсутність атестації робочого місця позивача у період з 14.11.1999 по 17.08.2000 та з 15.08.2005 по 22.06.2006, то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що первинна атестація робочого місця позивача була проведена згідно із наказом про атестацію робочих місць від 11.03.1994 за №162. Наступна атестація робочого місця позивача була проведена згідно із наказом від 18.08.2000 за №305-к (а), що підтверджується довідкою ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» №43б від 12.11.2019.

Отже, повторна атестація робочого місця позивача була проведена з порушенням 5 річного строку, передбаченого Порядком №442.

При цьому у вказаний період позивач працювала на тій же самій посаді.

Проти вказаних обставин сторони не заперечують.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінилися докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2000 року №205 в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом, у постанові від 23 січня 2018 року в справі №732/2003/14, у постанові від 18 вересня 2018 року по справі №345/3301/17, у постанові від 23 жовтня 2018 року по справі №348/1079/17, постанові від 01 листопада 2018 року по справі №455/1053/16-а, у постанові від 05 березня 2019 року по справі №679/774/16-а, у постанові від 16 травня 2019 року по справі №161/17658/16-а, у постанові від 02 липня 2019 року по справі №348/2182/16-а та інших, в яких Верховний Суд зокрема зазначав, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року по справа №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19) дійшла висновку, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на це суд зазначає, що якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Перебування позивача на посаді передбаченій Списком №2 у період з 14.11.1999 по 17.08.2000 та з 15.08.2005 по 22.06.2006 підтверджується належними доказами та не заперечується відповідачем, що свідчить про необхідність врахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу роботи по Списку №2.

Інші періоди роботи позивача, вказані в позові, були враховані відповідачем, а отже не потребують додаткового зазначення в судовому рішенні.

При цьому, дії відповідача щодо відмови у задоволенні заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з підстав відсутності атестації робочого місця у період з 14.11.1999 по 17.08.2000 та з 15.08.2005 по 22.06.2006 є протиправними та порушують права та інтереси відповідача. Зокрема право на пенсійне забезпечення.

Разом з тим, у відповідності до наданих сторонами довідок ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат», позивач перебувала в простоях і особистих відпустках без оплати наступні періоди: 1997 рік - 23 дні, 1998 рік - 15 днів, 1999 рік - 46 днів, 2000 рік - 14 днів, 2001 рік 22 дня, 2002 рік - 10 днів, 2003 рік - 2 дні, 2005 рік - 3 дні, 2006 рік - 3 дні, 2018 рік - 13 днів, 2019 рік 22 дні, 2020 рік - 24 дні.

Відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, вищезазначені періоди не можуть вважатися «повним робочим днем» і, відповідно, не відносяться до стажу роботи позивача на пільгових умовах за Списками.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пільгової пенсії їй виповнилося 53 роки, і вона має стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, та загальний стаж роботи, необхідний для призначення пільгової пенсії за Списком №2.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на природу та підстави даного спору суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача за Списком №2 періоди з 16.04.1997 по 31.03.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2002, з 17.04.2003 по 16.11.2005, з 26.04.2006 по 31.01.2007, з 01.02.2007 по 09.03.2018, та із зарахуванням до стажу роботи за Списком №1 періоду з 10.03.2018 по 30.11.2020, без врахування наступних періодів 1997 рік - 23 дні, 1998 рік - 15 днів, 1999 рік - 46 днів, 2000 рік - 14 днів, 2001 рік 22 дня, 2002 рік - 10 днів, 2003 рік - 2 дні, 2005 рік - 3 дні, 2006 рік - 3 дні, 2018 рік - 13 днів, 2019 рік 22 дні, 2020 рік - 24 дні.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.

Таким чином, належним способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 30.11.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Щодо інших доводів сторін, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періодів роботи 16.04.1997 по 31.03.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2002, з 17.04.2003 по 16.11.2005, з 26.04.2006 по 31.01.2007, з 01.02.2007 по 09.03.2018, з 10.03.2018 по 30.11.2020до загального трудового стажу і до пільгового стажу за Списком №1 та Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №2 періодів з 16.04.1997 по 31.03.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2002, з 17.04.2003 по 16.11.2005, з 26.04.2006 по 31.01.2007, з 01.02.2007 по 09.03.2018, та із зарахуванням до стажу роботи за Списком №1 періоду з 10.03.2018 по 30.11.2020, без врахування наступних періодів 1997 рік - 23 дні, 1998 рік - 15 днів, 1999 рік - 46 днів, 2000 рік - 14 днів, 2001 рік 22 дня, 2002 рік - 10 днів, 2003 рік - 2 дні, 2005 рік - 3 дні, 2006 рік - 3 дні, 2018 рік - 13 днів, 2019 рік 22 дні, 2020 рік - 24 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2020 про призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривен 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м.Запоріжжя, 69057; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «29» вересня 2021 року.

Суддя Р.В. Кисіль