Справа № 160/3548/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року Справа № 160/3548/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський завод спецінструменту» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,
11.03.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський завод спецінструменту» до Дніпровської митниці Держмитслужби, у якому позивач просить суд:
Позивач вважає неправомірними дії Відповідача щодо витребовування додаткових документів. Крім того, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. Позивач вважає, що заявлені Митницею підстави коригування митної вартості є необґрунтованими та носять формальний характер.
Позивач звертає увагу суду, на те, що зауваження Відповідача до прайс-листа недоречне, тому що декларант під час митного оформлення прайс-лист не надавав, оскільки, такий документ є додатковим документом та відсутній у Позивача. Відповідно до положень ч.3 ст.53 МК України декларант зобов`язаний надати витребувані документи виключно за їх наявності. Окрім цього, що прайс-лист виробника товару не має імперативного характеру та не є документом, що підтверджує митну вартість товару, і за наявності його у декларанта може прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації для прийняття рішення щодо правильності визначення митної вартості.
Позивач посилається на те, що на підтвердження транспортних витрат, окрім договору на транспортно-експедиційне обслуговування та додатково наданої заявки до договору, Позивачем було надано довідку про транспортні витрати ТОВ «Партнер Лоджистикс» № 257 від 27.01.2021 та рахунок-фактуру № 257 від 27.01.2021р. В довідці про транспортні витрати експедитор ТОВ «Партнер Лоджистикс» зазначає саме вартість транспортно-експедиційних витрат по перевезенню, які в себе включають і транспортне обслуговування і винагороду експедитора. Отже, надана Позивачем довідка ТОВ «Партнер Лоджистикс» про транспортні витрати є належним доказом на підтвердження транспортних витрат. Складові митної вартості, передбачені в п.5 ч.10 ст. 58 МК України, в даному випадку обчислюються та документально підтверджуються належним чином.
На думку позивача, відсутність перекладів документів митного оформлення не є підставою для сумнівів визначення складових митної вартості товару, оскільки, за приписами ч.1 ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, подаються контролюючому органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. А вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, контролюючі органи можуть тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Однак, Відповідач не обґрунтував необхідність надання перекладу документів: не вказав, які саме документи потребують перекладу та не зазначив, які саме відомості зазначені в цих документах потребують перевірки або підтвердження відомостей, з огляду на що, вимога митниці необґрунтована.
Поряд із цим, позивач вказує, що доводи Митниці про наявність у покупця (Декларанта) витрат на навантаження товару на борт судна, не підтвердження включення їх у ціну товару, та як наслідок, не підтвердження усіх складових митної вартості, є необґрунтованими, оскільки на покупця (Позивача) не покладені обов`язки навантаження товару, а ціна сформована сторонами за умовами FCA, м. Kapfenberg, за правилами Інкотермс 2010 (що передбачає включення таких витрат у ціну товару).
Окрім того, позивач звертає увагу суду на той факт, що Товар №1 «Прутки із швидкорізальної сталі, горячекатані, без подальшої обробки, марка сталі Bohler, BOHLER» Країна походження: AT. Виробник: «voestalpine BOHLER EdelstahlGmbH & Co KG», був оцінений митницею (за більшою вартістю) на підставі відомостей взятих з Електронної митної декларації UA110110/2020/001784 від 04.02.2020, яка належить ТОВ «Дніпровський завод спецінструменту» тобто Позивачу, однак, Відповідачем не враховано, що товар задекларований Позивачем 04.02.2020 за зазначеною ЕМД Позивач придбавав не безпосередньо у Виробника, а через посередника Tolex Polska Sp. z.o.o., який не є виробником даного товару, а отже, ціна за 1 кг за таким Контрактом (з постачальником, який не є виробником), звісно буде більшою, оскільки, враховуються «посередницькі послуги» (придбання товару не у виробника).
На думку позивача, Дніпровською митницею не було спростовано правильність визначення Позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивну можливість застосування першого методу визначення митної вартості такого товару, не зазначено та не доведено, які саме складові митної вартості були відсутні. Факти, викладені Відповідачем як підстави для коригування митної вартості не ґрунтуються на положеннях закону, не стосуються числових значень митної вартості, які повинні перевірятись митним органом та крім того, не є беззаперечною підставою для відмови в митному оформленні за основним методом визначення митної вартості.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року адміністративний позов ТОВ «Дніпровський завод спецінструменту» було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду.
06.04.2021 на виконання вимог ухвали суду від позивача надійшло платіжне доручення від 06.04.2021 №5010 про сплату судового збору у сумі 2270,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачеві 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач зазначає, що в рамках проведення консультації документального спростування розбіжностей/невідповідностей наведених у попередніх повідомленнях та документи витребувані митним органом митниці декларантом не надано.
На думку відповідача, враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, невідповідність заявленого рівня митної вартості поняттю «дійсної вартості» згідно ГАТТ, про що зазначено у ході проведення консультації шляхом направлення електронних повідомлень митниці декларанту, відсутність у додатково наданих в рамках процедури консультації документах відомостей, що спростовують зазначені розбіжності, основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), неможливо застосувати, відповідно до п. 6 ст. 54, п.2. ст.58 Кодексу.
Відповідач вказує, що згідно п.3 ст.337 МКУ проведено контроль співставлення автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях МД. Відповідно до основної одиниці виміру згідно УКТЗЕД митна вартість, визначена митницею, згідно з положеннями ст.64 МКУ, ґрунтується на ціновій інформації відповідно до наявної у митного органу інформації щодо вартості оцінюваних товарів: митна вартість товару №1 13,3577 євро за 1 кг, (оформлено за ЕМД UA110110/2020/001784 від 04.02.2020); Товар №3 3,4015 євро за і кг, (оформлено за ЕМД UA110050/2020/006591 від 26.11.2020).
Відповідач зазначає, що у зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного прийнято Рішення про коригування митної вартості від 03.02.2021 №UA110110/2021/300006/1. Картка відмови видана митним органом обґрунтовано, у зв`язку з тим, що заявлену митну вартість товару скориговано вказаним Рішенням про коригування митної вартості товарів.
26.05.2021 засобами поштового зв`язку від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач посилається на те, що Відповідачем не дотримано умов щодо правомірності направлення процесуальних документів на адресу учасників справи, а саме: не направлено відзив на позовну заяву, стороні по справі рекомендованим листом з описом вкладення на адресу Позивача.
Водночас Позивач наголошує, що аргументація викладена у відзиві на позовну заяву Відповідача зводиться до аргументів вже викладених у оскаржуваних Позивачем рішеннях, спростування яких повністю викладено у позовній заяві, а також наведенням зауважень, які взагалі не були підставами для прийняття Відповідачем оскаржуваних рішень та відсутні в Картці відмови та в самому Рішенні.
Позивач вважає, що ним до митного оформлення було надано документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, які містили всі відомості, що підтверджують складові митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що фактично була сплачена, при цьому надані Позивачем документи не містили розбіжностей та у наданих документах відсутні будь-які ознаки підробки, з огляду на що у Відповідача не було правових підстав. Визначених ч.3 ст.53 МК України для запиту додаткових документів.
28.05.2021 засобами телекомунікаційного зв`язку від відповідача надійшли заперечення у справі, у яких Дніпропетровською митницею наголошено, що норми чинного адміністративно-процесуального законодавства не місять норм, що зобов`язують сторони направляти процесуальні документи саме рекомендованою поштою через підприємства «Укрпошта». При цьому, у позовній заяві Позивача було зазначено адресу електронної пошти, а тому, відзив та додаток до нього направлено митницею на електронну пошту з метою незатягування та своєчасності розгляду справи та мінімізації спілкування в громадських місцях в умовах карантинних обмежень.
Відповідачем додаткового зазначено, що дії митниці ґрунтуються на нормах МКУ та були викладені у відзиві на позов. Як зазначено у графі 33 спірного рішення, коригування товару здійснено із застосуванням резервного методу визначення митної вартості через відсутність інформації в ціновій базі ДМСУ ідентичних та аналогічних товарів Товару 1. Посадовою особою митниці під час здійснення процедури співставлення сформовано запит за рік з метою порівняння даних заявленої митної вартості з митною вартістю оформлених товарів. Згідно витягів з цінової бази ДМСУ, які додавали до відзиву та направлені Позивачу, вбачається, що за результатами сформованого електронного запиту знайдено за цілий рік лише 3 записи, 2 з яких стосуються вищезазначеної декларації Позивача, а третій іншої декларації, згідно якої ціна на товар вища та складає 16,716221 євро за 1 кг, а тому, дії посадової особи митниці під час коригування є правомірними.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Видами діяльності позивача є: 25.73 Виробництво інструментів (основний); 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього; 52.10 Складське господарство; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
31.07.2020 між ТОВ «Дніпровський завод спецінструменту» (Покупець) та іноземною компанією Voestalpine High Performance Metals International GmbH, Австрія (Постачальник) укладено зовнішньоекономічний Контракт № 2020731 (далі Контракт), терміном дії до 31.12.2020. В подальшому, Сторонами укладено додаткову угоду від 18.12.2020 №1 до вказаного Контракту, у якій змінено п.14.1 Контракту, виклавши його, зокрема, в редакції, відповідно до якої Контракт діє до 31.12.2021.
Пунктом 1 Контракту визначено, що Продавець продав, а Покупець купив заголовки з інструментальної сталі, які в подальшому іменуються «Товар». Асортимент, кількість, якість, строки поставки та ціна вказані в Додатках до даного Контракту, які є його невід`ємною частиною.
Ціни вказані в Додатках до Контракту. Ціни попередні, за кг та розуміються на умовах FCA Капфенберг (Австрія) у відповідності до Інкотермс-2010 (п.3.1 Контракту).
Згідно з п.3.2 Контракту попередні ціни складаються з базових цін та надбавок за легуючі елементи, що змінюються щоквартально, та металолом, що змінюються щомісячно. Остаточні ціни залежать від вартості легуючих елементів та металолому на день відвантаження товару и визначають остаточними інвойсами. В ціну включається вартість пакування та маркування. Загальна сума контракту з поставкою на умовах FCA Капфенберг складає Євро.
Умови оплати Продукції зазначаються у відповідних Додатках до Контракту (п.5.1 Контракту).
В подальшому, між Постачальником та Позивачем було узгоджено 4 Додатки (Специфікації 2, 3, 4, 5) до Контракту № 2020731 від 31.07.2020 та відповідно Постачальником сформовано проформу-інвойсу на передоплату за кожною Специфікацією:
2) Специфікація 3 № 62863581 від 31.08.2020 до Контракту на поставку Товару: 1) Bohler S600 1.3343 Квадрат 21x21x3000-5000 мм, в кількості 350 кг за попередньою ціною 2352,35 Євро. 2) Bohler S600 1.3343 Полоса 21x17x3000-5000 мм, в кількості 350 кг за попередньою ціною 2352,35 Євро. Всього загальною вагою 700 кг та на загальну суму 4 704,70 Євро. Умови оплати: 30% передоплата, залишок 70% перед відправкою. Проформа-інвойс № 62863581 від 31.08.2020 на суму 4 704,70 Євро;
16.09.2020 Позивачем було здійснено передоплату за товар в розмірі 10 520,95 Євро відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті № 1.
Згодом, між Позивачем та Постачальником було укладено іще один Додаток (Специфікацію) 5 № 62875952 від 24.09.2020 до Контракту № 2020731 31.07.2020 на поставку Товару: 1) Bohler S600 1.3343 Полоса 37x9,2x3000-5000 мм, в кількості 1400 кг за попередньою ціною 9381,40 Євро; 2) Bohler S600 1.3343 Полоса 37x9,5x3000-5000 мм, в кількості 350 кг за попередньою ціною 2345,35 Євро. Всього загальною вагою 1750 кг та на загальну суму 11 726,75 Євро. Умови оплати: 30% передоплата, залишок 70% перед відправкою. Проформа-інвойс № 62875952 від 24.09.2020 на суму 11 726,75 Євро.
13.10.2020 Позивачем було здійснено передоплату за товар в розмірі 3 518,02 Євро відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті № 75.
22.01.2021 Позивачем перераховано Продавцю 34 613,58 Євро відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті № 95.
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) № 2020731 від 31.07.2020;
- Платіжне доручення в іноземній валюті № 69 від 10.09.2020;
- Платіжне доручення в іноземній валюті № 95 від 22.01.2021;
- Міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 27.01.2021 №90013005/UA2;
- Сертифікат якості (Certificate of quality) 856848 від 27.01.2021;
- Сертифікат якості (Certificate of quality) 857766 від 27.01.2021;
- Сертифікат якості (Certificate of quality) 857917 від 27.01.2021;
- Сертифікат якості (Certificate of quality) 857918 від 27.01.2021;
- Сертифікат якості (Certificate of quality) 859289 від 27.01.2021;
- Сертифікат якості (Certificate of quality) 859544 від 27.01.2021;
- Сертифікат якості (Certificate of quality) 859858 від 27.01.2021;
- Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) L0309771-01 від 27.01.2021;
- Договір № 20/05 на транспортно-експедиторське обслуговування від 20.05.2019;
- Рахунок-фактура № 257 від 27.01.2021;
- Довідка про транспортні витрати ТОВ «Партнер Лоджистикс» № 257 від 27.01.2021;
- Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими держ 6519647 28.01.2021;
- Митна (експортна) декларація країни відправлення від 27.01.2021.
Як зазначено Відповідачем у відзиві на позовну заяву, Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 01.02.2021 №UA110110/2021/001021, крім інших, згенеровано форми контролю: Контроль правильності визначення митної вартості товару. Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».
Між декларантом Позивача та Відповідачем проводилась процедура консультацій в електронному порядку, про що свідчать електронні повідомлення та дані гр.33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.
Так, посадовою особою митниці надіслано електронне повідомлення декларанту щодо запиту надання додаткових документів відповідно до п.2, п.3 ст.53 МКУ, а саме:
1) платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
2) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені Договором на транспортно-експедиційне обслуговування від 20.05.2019 № 20/05;
3) виписку з бухгалтерської документації;
4) каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару;
5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також у вказаному електронному повідомленні зазначено, що згідно ч.6 ст.53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
З наданої до матеріалів графи 33 оскаржуваного рішення вбачається, що підставами для витребування вказаних документів стало наступне:
1) Поставка товару заявлена до митного оформлення на підставі зовнішньоекономічного контракту (далі Контракт) від 31.07.2020 №2020731 з voestalpine High Performance Metals International GmbH, Австрія. Відповідно до відомостей графи 44 ЕМД (4104 угода з виробником). В електронному інвойсі зазначено: торгівельна марка - «BOHLER», виробник «voestalpine BOHLER Edelstahl GmbH & Co KG». Відношення виробника з контрагентом документально не підтверджені;
2) Відправником заявлено voestalpine High Performance Metals International GmbH, Donau-City-Strabe 7, 1220 Vienna, а за умовами поставки вантаж відправлено з м. Kapfenberg, Австрія;
4) У пункті 12.7. Контракту зазначено, що надається прайс-лист у електронному вигляді з подальшим обміном на оригінал, наданий декларантом прайс-лист містить інформацію на обмежений асортимент для конкретного імпортера, враховуючи зазначене, не відповідає такому поняттю, як дійсна вартість;
5) Поставка оцінюваної партії товару заявлена до митного оформлення на комерційних умовах поставки FCA м. Kapfenberg, Австрія. Договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 20.05.2019 № 20/05 передбачає, що організація кожного міжнародного перевезення, в рамках даного Договору, оформлюється окремою заявкою-договором на конкретне перевезення. Вартість ТЕО та інших послуг підтверджується у окремих заявках-договорах Замовника, які є невід`ємною частиною даного Договору. Такого документу декларантом не надано. Крім того, відповідно до умов зазначеного договору, неможливо перевірити числове значення винагороди експедитора (п. 5.6. Винагорода Експедитора це різниця між вартістю ТЕО, яка підтверджена заявкою-договором та розміром витрат Експедитор або залученню ним третіх осіб для виконання ТЕО Замовника).
02.02.2021 декларантом надано до митного специфікації 2-5 до Контракту від 31.07.2020 №2020731; проформи-інвойси № 62862370 від 27.08.2020; № 62863581 від 31.08.2020; № 62863561 від 31.08.2020; № 62875952 від 24.09.2020; платіжні доручення в іноземній валюті № 1 від 16.09.2020 року та № 75 від 13.10.2020 року; заявку-договір № 257 від 21.01.2021 на транспортне перевезення до Договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 20.05.2019 № 20/05.
03.02.2021 Позивачем надіслано лист до митного органу про відсутність можливості надати документи у 10-денний термін.
03.02.2021 відповідач рішенням №UА110110/2021/300006/1 скоригував митну вартість товарів за резервним методом: товару №1 за ціною 13,3577 дол/кг; товару №2 за ціною 3,4015 дол/кг.
Не погодившись із прийнятими рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України; далі МК України; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 статті 7 МК України визначено, що встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п.24 ч.1 ст.4 МК України).
Відповідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті.
Приписами ст. 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно п.1 ч.4 ст.54 МК України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2 - 4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст.55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Передбачене ч.5 ст.54 МК України право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною третьою статті 53 МК України, - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МК України.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням, митну вартість товару скориговано за результатами проведення перевірки документів, які надані на підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до ст. 337 МК України.
При цьому, суд звертає увагу, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Викладена правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 25.06.2020 у справі № 805/2380/16-а, від 20.10.2020 у справі №809/1056/16, від 02.03.2021 у справі № 809/857/17.
Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Крім того, суд звертає увагу, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а, від 10.06.2020 у справі № 1.380.2019.004752, від 25.06.2020 у справі № 805/2380/16-а.
В ході судового розгляду справи з`ясовано, що підставою для витребування додаткових документів слугувало спрацювання форми контролю системи управління ризиками, а також наявність в інформаційній базі митного органу рішень про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству за вищою митною вартістю.
Так, при проведенні перевірки документів, які надані декларантом у підтвердження заявленої митної вартості товарів, посадовою особою митниці відносно спірної ЕМД встановлені наступні розбіжності:
1) Поставка товару заявлена до митного оформлення на підставі зовнішньоекономічного контракту (далі Контракт) від 31.07.2020 №2020731 з voestalpine High Performance Metals International GmbH, Австрія. Відповідно до відомостей графи 44 ЕМД (4104 угода з виробником). В електронному інвойсі зазначено: торгівельна марка - «BOHLER», виробник «voestalpine BOHLER Edelstahl GmbH & Co KG». Відношення виробника з контрагентом документально не підтверджені;
2) Відправником заявлено voestalpine High Performance Metals International GmbH, Donau-City-Strabe 7, 1220 Vienna, а за умовами поставки вантаж відправлено з м.Kapfenberg, Австрія;
4) У пункті 12.7. Контракту зазначено, що надається прайс-лист у електронному вигляді з подальшим обміном на оригінал, наданий декларантом прайс-лист містить інформацію на обмежений асортимент для конкретного імпортера, враховуючи зазначене, не відповідає такому поняттю, як дійсна вартість;
5) Поставка оцінюваної партії товару заявлена до митного оформлення на комерційних умовах поставки FCA м. Kapfenberg, Австрія. Договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 20.05.2019 № 20/05 передбачає, що організація кожного міжнародного перевезення, в рамках даного Договору, оформлюється окремою заявкою-договором на конкретне перевезення. Вартість ТЕО та інших послуг підтверджується у окремих заявках-договорах Замовника, які є невід`ємною частиною даного Договору. Такого документу декларантом не надано. Крім того, відповідно до умов зазначеного договору, неможливо перевірити числове значення винагороди експедитора (п. 5.6. Винагорода Експедитора це різниця між вартістю ТЕО, яка підтверджена заявкою-договором та розміром витрат Експедитор або залученню ним третіх осіб для виконання ТЕО Замовника).
Щодо наведених зауважень митного органу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Щодо зауважень митного про відсутність документального підтвердження «прямого контракту» з виробником, суд зазначає, що у графі 44 ЕМД декларантом було заявлено характер угоди контракт з виробником (4104).
Так, відповідно до Класифікатора документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» код документа « 4104» - це зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів.
Проте, суд вважає за необхідне звернути увагу, що в силу ч.2 ст.53 МК України документи на підтвердження виробника товарів, що декларуються, не є документом, який підтверджує митну вартість товару та митним органом в ході судового розгляду жодним чином не було обґрунтовано яким чином наведені обставини вплинули чи могли вплинути на складові митної вартості.
Більш того, суд наголошує, що до матеріалів справи ТОВ «Дніпровський завод спецінструменту» було надано копії листа від 09.03.2021 представника контрагента voestalpine High Performance Metals International GmbH, а також сріншоти перекладу та роздруківки з офіційного сайту www.voestalpine.com, які свідчать про те, що компанії the voestalpine Bohler Edelstahl та voestalpine High Performance Metals International належать до однієї групи холдингу, тому можна дійти висновку про правомірність декларування позивачем Контракту за кодом 4104 як контракту з виробником.
Крім того, суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування митним органом додаткових документів у декларанта.
Наведені висновки щодо умов оплати за товар неодноразово висловлювались Верховним Судом при прийнятті рішень по справам про коригування митної вартості, зокрема у постановах від 11.04.2018 у справі №804/4680/16, від 30.11.2018 у справі №815/4044/15, від 11.06.2019 у справі № 813/1755/17 від 29.07.2020 у справі №420/1709/19.
Поряд із цим, щодо аргументів позивача про відсутність необхідності забезпечення перекладів документів українською мовою, суд звертає увагу на те, що в оскаржуваних рішеннях умови наявне посилання на необхідність забезпечення декларантом перекладу документів українською мовою для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до положень ст.254 МКУ.
Разом із тим, відповідно до частини 1 статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Проте, суд звертає увагу, що відповідач під час процедури консультації не вимагав у декларанта надання таких перекладів . Більш того, в оскаржуваних рішеннях митним органом жодним чином не було обґрунтовано необхідність надання перекладу документів, а саме: не вказано, які саме документи потребують перекладу та не зазначено, які саме відомості зазначені в цих документах потребують перевірки або підтвердження відомостей. При цьому, суд зазначає, що Контракт наданий Декларантом до митного оформлення, укладений на 2 мовах: англійською та російською. Водночас, до митного оформлення Позивачем також було надано переклади російською мовою специфікацій, інвойсів на передоплату та остаточного інвойсу.
Таким чином, суд вважає наведені посилання відповідача необґрунтованими, у зв`язку з чим приходить до висновку, що в даному випадку відсутність перекладів українською мовою документів, поданих митного оформлення, не може бути підставою для сумнівів визначення складових митної вартості товару.
Суд також звертає увагу, що серед іншого в якості підстави для витребування додаткових документів та прийняття оскаржуваних рішень митним органом зазначено: «Відправником заявлено voestalpine High Performance Metals International GmbH, Donau-City-Strabe 7, 1220 Vienna, а за умовами поставки вантаж відправлено з м.Kapfenberg, Австрія». Проте, наведене твердження не містить жодних пояснень та/або обґрунтувань ані в оскаржуваних рішеннях, ані в заявах по суті, наданих відповідачем під час судового розгляду, що унеможливлює встановлення судом як місцезнаходження виробника впливає на умови поставки та в подальшому на визначення митної вартості товару.
Суд також не приймає до уваги посилання митного органу на те, що «у пункті 12.7. Контракту зазначено, що надається прайс-лист у електронному вигляді з подальшим обміном на оригінал, наданий декларантом прайс-лист містить інформацію на обмежений асортимент для конкретного імпортера, враховуючи зазначене, не відповідає такому поняттю, як дійсна вартість», оскільки зовнішньоекономічний Контракт не містить пункту 12.7, прайс-лист до митного оформлення декларантом не надавався, а також відповідачем в ході судового розгляду вказано на помилковість таких посилань митниці в оскаржуваних рішеннях.
Твердження митниці про ненадання декларантом окремої заявки-договору до Договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 20.05.2019 № 20/05 на конкретне перевезення спростовуються матеріалами справи, а також відомостями графи 33 рішення про коригування митної вартості. Проте, суд звертає увагу, що аналізу наданої під час процедури консультації заявки-договору №257 від 21.01.2021 оскаржуване рішення не містить.
Щодо доводів відповідача про неможливість перевірки числового значення винагороди експедитора, суд звертає увагу на таке.
Поставка оцінюваної партії товару заявлена до митного оформлення на комерційних умовах поставки FCA м. Kapfenberg, Австрія.
Відповідно до Інкотермс-2010, що регулюють питання, яка зі сторін договору купівлі-продажу повинна здійснити необхідні для перевезення і страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, і які витрати несе кожна із сторін, термін FCA (FRHH CARRIER (... named place) франко-перевізник (... назва місця) означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. При цьому, вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару. Цей термін може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що викопав свої обов`язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.
Згідно з п. А.3 Інкотермс за умовами поставки FСА покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого місця.
На підтвердження транспортних витрат декларантом було надано до митниці договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 20.05.2019 №20/05, заявку-договір №257 від 21.01.2021, рахунок-фактуру № 257 від 27.01.2021 та довідку про транспортні витрати ТОВ «Партнер Лоджистикс» № 257 від 27.01.2021.
Відповідно до вказаних документів вартість міжнародних транспортно-експедиційних витрат по перевезенню міжнародного консолідованого вантажу за маршрутом м. Капфенберг (Австрія) м. Дніпро Україна від м. Капфенберг до державного кордону України Ужгород складають 15 000, 00 грн.
Водночас, умовами п. 5.6 Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 20/05 від 20.05.2019 року, визначено, що винагорода Експедитора це різниця між вартістю ТЕО (Транспортно-експедиційного обслуговування), та розміром витрат Експедитора по залученню ним третіх осіб для виконання ТЕО замовника.
У довідці про транспортні витрати експедитор ТОВ «Партнер Лоджистикс» зазначив саме вартість транспортно-експедиційних витрат по перевезенню, які в силу умов договору № 20/05 від 20.05.2019 року включають в себе транспортне обслуговування і винагороду експедитора.
Суд зазначає, надана Позивачем довідка ТОВ «Партнер Лоджистикс» про транспортні витрати є належним доказом на підтвердження транспортних витрат. Разом із тим, в наданих декларантом документах відсутні докази наявності у декларанта додаткових витрат на перевезення вантажу, у тому числі додаткової оплати винагороди експедитору.
Отже, суд вважає безпідставними посилання митниці про те, що неможливість перевірки числового значення винагороди експедитора як транспортно-експедиційних витрат декларанта по перевезенню вантажу до державного кордону України, впливає чи може вплинути на складові митної вартості товару.
Щодо інших запитуваних митницею під час проведення консультації додаткових документів, суд вважає за необхідне зазначити, виписка з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів в силу положень ч.3 ст. 53 МК України є додатковими документами та надаються декларантом за наявності виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Проте, митним органом у повідомленні про необхідність надання додаткових документів жодним чином не обґрунтовано які саме розбіжності можуть усунути саме виписка з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.
Суд також відхиляє посилання митного органу на ненадання декларантом висновків уповноважених організацій щодо якісних характеристик товарів як на підставу коригування митної вартості товару, заявленого позивачем до митного оформлення, оскільки сертифікат якості товару не є документом, який підтверджує митну вартість товару в розумінні ч.2 ст.53 МК України.
Водночас, суд наголошує, що наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.
Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд, в тому числі у постановах від 11.12.2019 у справі №420/2315/19, від 16.07.2020 у справі № 815/2731/18.
Щодо аргументів відповідно до цінової бази даних митних органів наявні митні оформлення подібних товарів за ціною за одиницю вище ніж заявлена, суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості
Наведений висновок узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, яка викладена зокрема у постановах від 23.07.2019 по справі № 1140/3242/18 та від 02.03.2021 у справі № 380/842/20.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Проте, суд наголошує, що в графі 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів міститься лише посилання на цінову інформацію, за певними митними деклараціями без посилання на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Крім того, стосовно щодо вищевказаних розбіжностей, встановлених митним органом під час митного оформлення спірної ЕМД суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не було обґрунтовано взаємозв`язок між такими розбіжностями із складовими митної вартості заявленого до митного оформлення ТОВ «Дніпровський завод спецінструменту».
Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що виявлені митним органом розбіжності є формальними та несуттєвими, які не впливають на рівень заявленої митної вартості, тому доводи відповідача про те, що подані позивачем документи не дозволяли у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.
Відповідно до положень ст. 53 Митного кодексу України, декларант на вимогу митниці надає всі наявні у нього документи, проте не надання додаткових документів не є підставою для здійснення коригування митної вартості.
Водночас, суд наголошує, що приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Проте, відповідачем під час судового розгляду не надано жодних доказів недостовірності заявленої ТОВ «Дніпровський завод спецінструменту» вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Наведений висновок корелюється з правовою позицією, що викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 по справі №810/1175/16.
Отже, з огляду на фактичні обставини справи та, враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що в заявленому розгляду спорі розбіжності, на які посилається відповідача, не могли свідчили про наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч.2 ст.57 МК України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч.6 ст.57 МК України).
Відповідно до п.4 ст.57 МК України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 МК України.
Судом також враховано, що в спірному рішення митним органом не було підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар; не спростована правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом; не доведена наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем.
Також, суд звертає увагу, що митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини 2 статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.
Наведена позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 09.04.2020 по справі №826/4827/16.
Таким чином, суд приходить до висновку, що митний орган в ході судового розгляду не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.03.2006 №3477-ІV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Більш того, суд звертає увагу, що Верховний Суд у справі №815/1670/17 зазначив, що в силу частини другої статті 55 МК України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства. Крім того, якщо у спірних рішеннях не наведено обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що є самостійною підставою для їх скасування.
Вказана правова позиція застосвана також у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 1.380.2019.004752
З огляду на викладене, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку про неправомірність спірного рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товару вартості від 03.02.2021 №UA110110/2021/3000006/1 та наявність підстав для його скасування.
Водночас, згідно з частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Відповідно до частини сьомої статті 54 МК України, у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З тлумачення даних норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями пункту 2 частини шостої статті 54, частини третьої статті 53 МК України, вбачається що відмова у митному оформленні має бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими недоліками, у зв`язку з якими органом доходів і зборів витребувані додаткові документи.
Аналогічний правовий висновок здійснений Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року по справі №815/3142/17.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 139 КАС України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судовий збір у загальному розмірі 4540,00 грн, сплачений ТОВ «Дніпровський завод спецінструменту» при поданні до суду адміністративного позову відповідно до платіжних доручень від 04.03.2021 №4636 та від 06.04.2021 №5010, підлягає стягненню з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський завод спецінструменту» за рахунок бюджетних асигнувань з Дніпропетровської митниці Держмитслужби судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень нуль копійок).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно