Справа № 160/8762/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2021 року Справа № 160/8762/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Шимановської О.Є.
представника позивача Кисельова А.В.
представника відповідача Сігалової М.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» до Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.04.2021 року, вимоги та рішення від 14.04.2021 року, -
01 червня 2021р. Фермерське господарство «Агрофірма Чумак» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
25.06.2021 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області надано відзив на позов, в якому висловлено незгоду з твердженнями та вимогами ФГ «Агрофірма Чумак», що наведені у позовній заяві. В обґрунтування своєї позиції, відповідач зазначив про те, що за результатами перевірки позивача, яка проводилась з 09.12.2019 року по 22.02.2021 року, контролюючим органом було встановлено порушення ФГ «Агрофірма Чумак», а саме: занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 року на загальну суму 1 278 309,00 грн.; занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на суму 422 911,00 грн. та завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту; не складено та не зареєстровано податкові накладні в ЄРПН; занижено податок з доходів нерезидентів з джерелом походження з України на суму 76 541,86 грн.; не подано до контролюючого органу Розрахунків (звітів) податкових зобов`язань нерезидентів, якими отримано дохід джерелом походження з України за 2017-2018 роки; не нараховано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 375 950,62 грн.; не нараховано військовий збір в розмірі 25 690,24 грн.; не нараховано ЄСВ у розмірі 53 386,09 грн.; невідображено дохід у вигляді додаткового блага. За результатами встановлених порушень було складено акт від 01.03.2021 року №800/04-36-04-21/33214752, висновки якого ГУ ДПС у Дніпропетровській області вважає обґрунтованими. Відповідачем щодо оподаткування доходів нерезидентів наголошено, що в ході проведення перевірки ФГ «Агрофірма Чумак» не надало довідок, щодо підтвердження статусу нерезидента, для підтвердження, що нерезидент є резидентом України, з якою укладено міжнародний договір, та підприємство не скористалось правом для застосування пониженої ставки податку відповідно до п. 103.2 ст. 103 ПК України, також зазначено про відповідальність, що наступає відповідно до п. 1251.1 ст. 1251 ПК України, у разі порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати. Також податковий орган наголосив, що 10.02.2021 року за №4 на адресу позивача направлявся запит з вимогою надати відповідь про обізнаність посадових осіб ФГ «Агрофірма Чумак» про положення п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України, проте на такий запит відповідь надана не була. Контролюючим органом наголошено, що до позивача також правомірно застосовано штрафні санкції, оскільки ним не подавався Розрахунок (звіт) податкових зобов`язань нерезидента, яким отримано дохід із джерелом походження з України по нерезидентам - компанії «WATEX Export Import GmbH» (Германія) та ООО «Тутти фрутти лицензиар» (РФ). В обґрунтування правомірності висновків контролюючого органу в частині заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.01.2016 - 31.12.2018, відповідач вказував, що ним було проаналізовано базу даних ЄРПН та встановлено, що позивач при реалізації основних засобів (навантажувачі, автомобілі) не нараховував за самостійним рішенням податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1 110 253, 00 грн., при цьому на запит від 10.02.2021 року №2 посадовими особами позивача надано пояснення, в яких вину у вчиненні порушень не визнано, при цьому не надано додаткових документів, що свідчили про неумисність вчинених податкових правопорушень. Встановлення порушення позивача: завищення податкового кредиту та декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, відповідач у відзиві обґрунтовує тим, що для отримання права на податковий кредит із ПДВ, платник податків повинен мати податкові накладні та первинні документи, що видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. Водночас відповідач наголосив на відсутності підтвердження господарських операцій по придбанню товарів позивачем у контрагентів ТОВ «Вігол Агро», ТОВ «Будкан», ТОВ «Хорекатекс», ПП «Агро-Днепр». Також відповідач зазначив, що контрагенти позивача являються фігурантами кримінальних справ, та зазначив про створення таких юридичних осіб з метою оформлення документообігу по нереальних господарським операціям. З огляду на встановлені обставини, ГУ ДПС у Дніпропетровській області вважає, що документи, надані позивачем до перевірки, не можуть вважатись документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності. Окремо відповідач наголосив, що встановлення порушення в частині заниження позивачем декларування податку на додану вартість є похідним від встановлених порушень в частині оподаткування доходів нерезидентів та відображення ПДВ при реалізації основних засобів. Відповідач також у відзиві зауважив на правомірності висновків акту перевірки щодо відсутності реєстрації позивачем в ЄРПН податкових накладних (в частині здійснення операцій, які не є господарською діяльністю ФГ «Агрофірма Чумак»). В частині не нарахування та не сплати до бюджету позивачем ПДФО, відповідач звернув увагу, що ФГ «Агрофірма Чумак» не є платником на прибуток, а тому другий абзац п.п. 165.1.35 п. 165.1 ст. 165 ПК України не поширюється на розмір знижки у 2018, тому позивач занизив місячний оподаткований дохід в результаті чого не нарахував, не утримав та не сплатив до бюджету податок на доходи з фізичних осіб у сумі 375 950, 62 грн. з вартості придбаних путівок на відпочинок. Окремо відповідач вказав, що оскільки позивачем до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу не включено вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а саме вартість путівок на відпочинок, придбаних для працівників, підприємством протиправно не було сплачено до бюджету військовий збір в розмірі 25 690,24 грн. Також відповідач наголосив, що суми безоплатно отриманих путівок на відпочинок включаються до бази нарахування ЄСВ, таким чином висновки контролюючого органу щодо донарахування ЄСВ в сумі 53 386,09 грн. є правомірними. ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначило, що висновки перевірки ФГ «Агрофірма Чумак» є правомірними, а прийняті на підставі таких висновків податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню.
В судовому засіданні 25.08.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, наведених у позові, додаткових поясненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні міркування, викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях, підтримав, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
На підставі наказів ГУ ДФС (ДПС) у Дніпропетровській області від 27.11.2019 року №1446-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФГ «Агрофірма Чумак», від 11.12.2019 року №1606-п «Про перенесення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки ФГ «Агрофірма Чумак», наказу від 11.02.2021 року №525-п «Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ФГ «Чумак», було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача в частині дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року.
Перевірка проводилась з 09.12.2019 по 22.02.2021 року, та за результатами такої перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області було складено акт №800/04-36-04-21/33214752 від 01.03.2021 року, яким встановлені порушення ФГ «Агрофірма Чумак»:
- п. 189.1, п. 189.9 ст. 189, п. 198.2, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України від 02.12.10 №2755-VI, зі змінами та доповненнями ФГ «Агрофірма Чумак» занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, встановлено його заниження по загальній декларації на загальну суму 1 278 309 грн., в тому числі в періодах: січень 2017 року - 163 698 грн., жовтень 2017 року - 495 530 грн., листопад 2017 року - 141 785 грн., січень 2018 року - 59 315 грн., серпень 2018 року - 20 008 грн., вересень 2018 року - 397 973 грн.;
- п. 189.1, п. 189.9 ст. 189, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України від 02.12.10 №2755-VI, зі змінами та доповненнями ФГ «Агрофірма Чумак» занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 встановлено його заниження по скороченій декларації всього в сумі 422 911 грн., в тому числі по періодах: лютий 2016 - 5 897 грн., червень 2016 року - 125 грн., листопад 2016 року - 1 720 грн., грудень 2016 року - 415 169 грн. та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту (рядок 19 декларації) за грудень 2016 року по скороченій декларації на суму 456 грн.;
- п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством не складено та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість) на суму 10 745, 50 грн.;
- п.п. 141.4.2, п.п. 141.4.4 п. 141.4 ст. 141 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) під час виплати доходів нерезидентам, що призвело до заниження податку з доходів нерезидентів з джерелом їх походження з України на суму 76 541, 86 грн.;
- п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 46.1, ст. 46, п. 103.9 ст. 103 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) в частині неподання до ГУ ДПС у Дніпропетровській області Розрахунків (звітів) податкових зобов`язань нерезидентів, якими отримано дохід джерелом їх походження з України (Додаток ПН до рядка 23 Податкової декларації зподатку на прибуток підприємства) за 2017 рік, за 2018 рік;
- п. 167.1 ст. 167, абз. «е» пп.164.2.17, п. 164.2 ст. 164, пп. 165.1.35 п. 165.1 ст. 165, абз. «а» ст. 176 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 375 950, 62 грн.;
- п. 16.1 розд.XX підрозділ 10 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) донараховано військового збору у сумі 25 690,24 грн.;
- п. 1 ч. 2, ст. 6, п. 1, п.3 ч. 1 ст. 7 ЗУ від 08.07.2010 року №2464-VI «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 53 386,09 грн.;
- розд.3 п. 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку доходу, нарахованого (сплаченого ) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Мінфіну від 13.01.2015 року №4, в частині невідображення доходу у вигляді додаткового блага за ознакою доходу 126.
На підставі висновків зазначеного вище акту перевірки, ГУ ДПС в Дніпропетровській області були прийняті податкові повідомлення-рішення:
Не погоджуючись із податковими повідомленням-рішенням від 21.04.2021 року та вимогою і рішенням від 14.04.2021 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді, зокрема, процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України або постійними представництвами нерезидентів в Україні; доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; тощо.
Відповідно до п. 14.1 ст. 14 ПК України, фрахт - це винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами, перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.
Згідно п.п.14.1.225 п. 14.1 ст. 14 ПК України, роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, а саме на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інші аудіовізуальні твори, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).
Підпунктом 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України визначено, що фрахт та роялтя вважаються доходом, отриманим нерезидентом із джерелом їх походження з України.
Відповідно до пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Згідно пп. 141.4.4 п. 141.4 ст. 141 ПК України, сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків з джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому, базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту і особами, уповноваженими справляти податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, чи є він платником податку, а також суб`єктом спрощеного оподаткування.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29.06.2004 № 1906-IV, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Пунктом 3.2 ст. 3 ПК України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
При цьому згідно з п. 103.2 ст. 103 ПК України, особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
За правилами п. 103.4 ст. 103 ПК України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Водночас, пунктом 103.5 ст. 103 ПК України визначено, що довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
В силу вимог пункту 103.10 статті 103 ПК України, у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.
Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що платник податку має право застосувати звільнення (зменшення) від оподаткування при виплаті доходів нерезиденту, якщо: це передбачено положеннями чинного міжнародного договору України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати; якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, що підтверджується відповідною довідкою.
З матеріалів справи судом встановлено, що перевіркою ФГ «Агрофірма Чумак», проведеною відповідачем за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, встановлено здійснення позивачем виплат доходів таким нерезидентам із джерелом походження з України:
- компанії «WATEX Export Import GmbH» (Германія) згідно договору на транспортно-експедиторські послуги від 10.06.2017 року №01UT-2017 у вигляді «фрахту» у сумі 2 184,00 Євро (68 516, 96 грн.) у третьому кварталі 2017 р. Виконання умов договору підтверджується актом від 29.09.2017 року та платіжним дорученням №6 від 18.09.2017 року.
- ООО «Тутти фрутти лицензиар» (РФ) згідно Ліцензійного договору від 28.07.2017 року №TF-L-01-280717 у вигляді «роялті» у сумі 18 285, 16 дол.США (482 872, 31 грн.), в тому числі 10 000,00дол.США (255 727,20 грн.) у третьому кварталі 2017 р., 4 285,16 дол.США (115 574,22 грн.) у третьому кварталі 2018 р., 4 000,00 дол.США (111 570,89 грн.) у четвертому кварталі 2018 р. Виконання умов договору підтверджується актами наданих послуг №260 від 04.08.2017 року, №255 від 08.05.2018, №226 від 07.06.2018, №254 від 07.07.2018 року, №294 від 10.08.2018, №298 від 06.09.2018, №357 від 09.10.2018, №377 від 16.11.2018, №413 від 11.12.2018 та платіжними дорученнями від 17.08.2017 №4, 03.07.2018 №6, 03.07.2018 №7, 16.08.2018 №9, 28.08.2018 №10, 09.10.2018 №11, 30.11.2018 №12, 10.12.2018 №13, 27.12.2018 №14.
Разом з цим, матеріалами справи підтверджено, що у позивача були наявні підстави для звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України:
Відповідно до 14.1.9 п. 14.1 ст. 14 ПК України балансова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю з урахуванням переоцінки і сумою накопиченої амортизації.
Згідно з п. 189.9 ст. 189 ПК України, у разі, якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. При цьому, віднесення операцій з ліквідації основних засобів має відношення до «постачання» тільки при визначенні бази оподаткування податку на додану вартість, і не пов`язане із формуванням бази оподаткування податком на прибуток.
Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства, або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.
Положення аналогічного характеру містяться у п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яким передбачено, що ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника, вважається постачанням товарів, за винятком випадків, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.
При цьому, документами, які підтверджують знищення, розібрання або перетворення основного засобу залежно від групи такого засобу, можуть бути акти на їх списання відповідної форми, а також висновки відповідної експертної комісії щодо неможливості використання в майбутньому цих засобів за первісним призначенням.
Згідно Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30 вересня 2003 року № 561 (далі - Методичні рекомендації № 561), об`єкт основних засобів перестає визнаватися активом (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, ліквідації, безоплатної передачі, остаточного псування або інших причин невідповідності критеріям визначення активом.
Відповідно до п.п. 41 та п.п. 43 Методичних рекомендацій № 561, для визначення непридатності основних засобів до використання, можливості їх використання іншими підприємствами, організаціями та установами, неефективності або недоцільності їх поліпшення (ремонту, модернізації тощо) та оформлення відповідних первинних документів керівником підпримства створюється постійно діюча комісія.
Така комісія здійснює безпосередній огляд об`єкта, що підлягає списанню; установлює причини невідповідності критеріям активу; визначає осіб, з вини яких сталося передчасне вибуття основних засобів з експлуатації, вносить пропозиції щодо їх відповідальності; визначає можливість продажу (передачі) об`єкта іншим підприємствам, організаціям та установам або використання окремих вузлів, деталей, матеріалів, що можуть бути отримані при демонтажі, розбиранні (ліквідації) основних засобів, установлює їх кількість і вартість; - складає і підписує акти на списання основних засобів.
Складені комісією акти на списання основних засобів відображаються в бухгалтерському обліку після їх затвердження (погодження) посадовою особою (керівним органом), уповноваженою згідно законодавства (статуту підприємства) приймати рішення щодо розпорядження (відчуження, ліквідації) об`єктів основних засобів.
В актах на списання рекомендовано наводити дані, що характеризують об`єкти основних засобів: рік виготовлення або будівництва об`єкта, дата його надходження на підприємство і початок експлуатації, первісна (переоцінена) вартість об`єкта, сума нарахованого зносу, передбачений і фактичний строк корисного використання, проведені ремонти, причини вибуття тощо. Регістри аналітичного обліку основних засобів, що вибули, додаються до документів, якими оформлені факти вибуття основних засобів.
Типові форми актів встановлено наказом Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року № 352 «Про затвердження типових форм первинного обліку».
Судом встановлено, що податковим органом збільшено ФГ «Агрофірма Чумак» податкове зобов`язання з ПДВ в розмірі 1 110 253 грн. у зв`язку з встановленням порушень при реалізації основних засобів.
З матеріалів справи вбачається, що ФГ «Агрофірма Чумак» уклало з ТОВ «БІЗОН-ІМПОРТ» договір купівлі-продажу від 10.05.2017 року №АД-015/2017, відповідно до умов якого (згідно специфікації №001), на підставі акту приймання-передачі від 20.06.2017 року було передано у власність ТОВ «БІЗОН-ІМПОРТ» навантажувач самохідний MANITOU модель MLT-X 735 120 T LSU (зворотня лінія гідравліки) (що був у використанні 2014 р.в. сер.№933805).
Згідно картки рахунку 104 «Машини та обладнання», собівартість нематеріальних активів (навантажувач самохідний MANITOU модель MLT-X 735 120 T LSU) становила 807 105, 33 грн. (ПДВ 161 421 грн.).
Відповідно до податкової накладної від 21.06.2017 року №37 щодо навантажувача самохідного MANITOU модель MLT-X 735 120 T LSU, загальна сума коштів, що підлягали сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 796 195, 40 грн. (у т.ч. ПДВ 159 239, 08 грн.).
Разом з тим, в матеріалах справи наявний акт списання основних засобів від 21.06.2017 року №15, а саме - навантажувача самохідного MANITOU модель MLT-X 735 120 T LSU під заводським № 933805, на суму 796 195, 40 грн., а також висновок комісії (створеної згідно наказу від 20.06.2017 р. №06-20/06/2017-ОЗ) за результатами безпосереднього огляду об`єкта, що підлягав списанню, в якому зазначена причина списання та рішення щодо подальшого продажу.
Також з матеріалів справи встановлено, що ФГ «Агрофірма Чумак» уклало з фізичною особою - ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 20.09.2017 року №4598/17/001591, відповідно до умов якого, позивачем було передано у власність ОСОБА_1 автомобіль марки LEXUS LX 450, рік випуску 2017, колір білий (тех. паспорт НОМЕР_1 ). Згідно картки рахунку 104 «Машини та обладнання», собівартість нематеріальних активів (LEXUS LX 450) становила 2 536 148, 50 грн. (ПДВ 507 230 грн.). Згідно податкової накладної від 20.09.2017 року №84 щодо автомобіля LEXUS LX 450, загальна сума коштів, що підлягали сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 250 000 грн. (у т.ч. ПДВ 41 666, 67 грн.).
В матеріалах наявний акт списання основних засобів від 20.09.2017 року, а саме - автомобіля марки LEXUS LX 450, номер шасі НОМЕР_2 , на суму 2601177,50 грн., а також висновок комісії (створена згідно наказу від 20.09.2017 року №09-20/09/2017-ОЗ), за результатами безпосереднього огляду об`єкта, що підлягав списанню, в якому зазначена причина списання та рішення щодо подальшого продажу.
Однак, в матеріалах справи наявний акт списання основних засобів від 25.10.2017, а саме - автомобіля марки LEXUS RX 200T, номер шасі НОМЕР_4 , на суму 1 529 700 грн., а також висновок комісії (створена згідно наказу від 20.09.2017 року №09-20/09/2017-ОЗ), за результатами безпосереднього огляду об`єкта, що підлягав списанню, в якому зазначена причина списання та рішення щодо подальшого продажу.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.09.2018 №12/09/18, укладеного між ФГ «Агрофірма Чумак» та ОСОБА_2 , останньому було передано у власність згідно умов зазначеного договору автомобіль марки LEXUS GX 460, рік випуску 2018, реєстраційний номер НОМЕР_5 . Згідно картки рахунку 104 «Машини та обладнання», собівартість нематеріальних активів (LEXUS GX 460), становила 2 060 317,27 грн. (ПДВ 412063 грн.). Згідно податкової накладної від 19.09.2018 року №132 щодо автомобіля LEXUS GX 460, загальна сума коштів, що підлягали сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 150 000 грн. (у т.ч. ПДВ 25 000 грн.).
Також в матеріалах справи міститься акт списання основних засобів від 12.09.2018 №2, а саме - автомобіля марки LEXUS GX 460, на суму 2247618,82 грн., а також висновок комісії (створена згідно наказу від 10.09.2018 №09-10/09/2018-ОЗ), за результатами безпосереднього огляду об`єкта, що підлягав списанню, в якому зазначена причина списання та рішення щодо подальшого продажу.
Із встановлених обставин, суд приходить до висновку про правомірність дій ФГ «Агрофірма Чумак» щодо не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ по вищенаведеним операціям, оскільки актами списання основних засобів та висновками відповідних комісій підтверджується неможливість використання позивачем таких основних засобів за призначенням, а тому позивачу безпідставно збільшено зобов`язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції.
Щодо висновків контролюючого органу в частині формування податкового кредиту Фермерським господарством «Агрофірма Чумак», суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ ПК України.
Відповідно до п. 44.2 ст.42 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Пунктом 2 статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст. 4 Закону №996, бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат.
Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Витрати» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі - П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.
Згідно з п.6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (п.7 П(С)БO 16).
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов`язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Суд зауважує, що реальність здійснення господарської операції повинна досліджуватися на підставі первинних документів, складених за результатами таких операцій та не може ґрунтуватися виключно на отриманій податковій інформації з баз даних податкового органу.
Крім того, суд наголошує на тому, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17.
Однак, як встановлено судом, правомірність формування податкового кредиту ФГ «Агрофірма Чумак» відповідач ставить під сумнів у зв`язку з не підтвердженням реальності господарських операцій із контрагентами ТОВ «Вігол Агро», ТОВ «Будкан», ТОВ «Хорекатекс», ПП «Агро-Днепр».
Дослідивши зміст господарських договорів, укладених позивачем із контрагентами ТОВ «Вігол Агро», ТОВ «Будкан», ТОВ «Хорекатекс», ПП «Агро-Днепр» та первинні документи, що складені на підставі таких договорів, суд не вбачає підстав для визнання таких господарських операцій нереальними, зокрема з огляду на їх економічну доцільність та належне документальне підтвердження.
Щодо порушень, встановлених під час перевірки ФГ «Агрофірма Чумак» в частині повноти нарахування, утримання та сплати підприємством до бюджету податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платників податків - фізичних осіб, а також порушень р. 3 п. 3 Порядку заповнення, подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку» (форма 1-ДФ, затв. Наказом Мінфіну від 13.01.2015 №4) та невідображення доходу у вигляді додаткового блага від отриманих путівок на відпочинок за ознакою доходу « 126» та виплат фізичним особам-підприємцям за ознакою « 157», судом встановлено наступне.
У період 2017-2018 роки ФГ «Агрофірма Чумак» було придбано путівки на відпочинок для працівників та родичів працівників підприємства, а саме:
Банківською випискою від 04.08.2017 підтверджується придбання ОСОБА_7 туристичних послуг у ФОП ОСОБА_9 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_6 ) на загальну суму 347 350,72 грн.
Банківськими виписками від 20.03.2018, від 29.03. 2018, від 22.08.2018, від 23.08.2018 та платіжними дорученнями №342 від 20.03.2018, №384 від 29.03.2018, №847 від 22.08.2018, №853 від 23.08.2018 підтверджується придбання ОСОБА_7 туристичних турів у ФОП ОСОБА_10 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_7 ) на загальну суму 1 086 359, 40 грн.
Так, відповідно до статті 162 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні особи - резиденти, нерезиденти та податкові агенти: які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи
Згідно пункту 163.2 статті 163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування нерезидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Підпунктом 164.3 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).
Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді проживання, надання путівки та за авіаквиток визначено підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Якщо додаткові блага надані у не грошовій формі, сума податку об`єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті.
У відповідності до п. 165.1.35. п. 165.1 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: вартість путівок на відпочинок, оздоровлення та лікування, у тому числі на реабілітацію інвалідів, на території України платника податку та/або його дітей віком до 18 років, які надаються йому безоплатно або із знижкою (у розмірі такої знижки) професійною спілкою, до якої зараховуються профспілкові внески платника податку - члена такої професійної спілки, створеної відповідно до законодавства України, або за рахунок коштів відповідного фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи вищевикладене, даний дохід позивачем правомірно не включено до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду по формі 1 ДФ, у якому такі послуги було оплачено,що свідчить про відсутність порушення пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України.
При цьому судом враховано та матеріалами справи підтверджено, що фізичними особами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 було включено суми вартості путівок до декларацій про майновий стан та доходи за поточний рік (за 2017, 2018 роки), та сплачено ПДФО відповідно до квитанцій №32 від 31.05.2021 року, №42 від 31.05.2021 року, №39 від 31.05.2021 року, №36 від 31.05.2021 року, №34 від 31.05.2021 року, №30 від 31.05.2021 року.
Щодо встановлених порушень відповідачем в частині повноти нарахування та сплати військового збору ФГ «Агрофірма Чумак» за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, суд зауважує, що донарахування військового збору в розмірі 25 690,24 грн. відбулось в результаті порушень встановлених в частині повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, тобто військовий збір донараховано на суми вартості путівок на відпочинок, що придбавались позивачем.
Однак, як вже було встановлено судом, такі суми були включені до декларацій фізичних осіб про майновий стан та доходи за поточний рік (за 2017, 2018 роки), на користь яких придбавались путівки, та згідно квитанцій від 31.05.2021 року №33, №43, №38, №37, №35, №31 військовий збір було перераховано до бюджету фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .
Стосовно донарахування податковим органом позивачу єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.
Змістом пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є - роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом (частина 1 статті 5 Закону №2464).
Згідно з пунктами 1 та 2 частини 2 статті 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, пеедбаченому законодавством.
База нарахування єдиного внеску встановлена статтею 7 Закону №2464 й відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
В той же час, перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України (частина 7 статті 7 Закону №2464).
Разом з тим, як вже було встановлено судом, позивач не являється податковим агентом податку з доходів фізичних осіб з оплати вартості путівок, суми вартості путівок були включені до декларацій фізичних осіб про майновий стан та доходи за поточний рік (за 2017, 2018 роки).
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» до Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.04.2021 року, вимоги та рішення від 14.04.2021 року - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 06.07.2021 року.

Суддя В.В. Кальник