Справа № 200/18788/17
Суддя: Кіпчарський О. М.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/932/69/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кіпчарського О.М.

секретаря судового засідання Кубрак К.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Буряк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про зобов`язанння вчинити дії та стягнення моральної шкоди -

в с т а н о в и в :

30.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду в м. Дніпро, яким просить зобов`язати відповідача відновити його порушені права та стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

В обгрунтування позову зазначає, що постановою Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 року у справі №200/3682/17 визнано протиправними дії відповідача щодо неприйняття заяви позивача про призначення пенсії від 31.10.2016 року та 28.02.20217 року, неприйняття заяв по розрахунок пенсії, а також порушено строки надання відповідей на заяви і запити. Тим самим відповідач порушив пенсійні та майнові права позивача, чим завдав йому немайнової шкоди, яку останній оцінив в розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду ОСОБА_2 від 30.10.2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 07.11.2018 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду.

Подальші судові засідання у справі фактично не відбувались за різних причин: зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні, перебуванні на лікарняному, відрядженні, відстороненні судді від здійснення правосуддя, тощо.

Ухвалою суду від 14.04.2020 року первісного відповідача замінено його правонаступником - Головним управлінням пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

В подальшому суддю ОСОБА_2 було відсторонено від здійснення правосуддя до вирішення питання про його звільнення із займаної посади, а справу передано для повторного автоматизованого розподілу.

У зв`язку із відводами та самовідводами попередніх головуючих суддів у справі, 22.04.2021 року, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу передано для розгляду судді Кіпчарському О.М.

Ухвалою судді від 22.04.2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки така викладена іноземною мовою - російською.

На виконання вищевказаної ухвали 05.05.2021 року позивачем подано заяву про зміну підстав позову та позовних вимог у справі, яка викладена вже державною мовою та в якій позивач вказує, що за час перебування справи у провадженні суду змінились певні обставини, зокрема судами постановлено декілька рішень у справах за його позовами до органів пенсійного фонду, якими було встановлено факти порушення його пенсійних прав, зобов`язано здійснити перерахунок пенсії, визначено час з якого слід виплачувати пенсію та ін. Позивач вказує, що судові рішення у цих спорах тривалий час не виконувались відповідачем, належного перерахунку пенсії не здійснювалось . Як наслідок, просить суд постановити судове рішення, яким зобов`язати відповідача перерахувати його пенсію, з врахуванням рішень постановлених у численних спорах, перелік яких вказано у заяві про зміну вимог; зобов`язати відповідача виплатити різницю між пенсію, яка мала б бути нарахованою та фактично виплаченою; стягнути немайнову шкоду, яка завдана тривалістю порушення його прав у розмірі 11 200 Євро, що еквівалентно 442 200,00 грн.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень КАС України, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки, впродовж фактично чотирьох років, розгляд справи позивача по суті так і не було розпочато, останній не позбавлений можливості подавати заяву про зміну підстав позову, відтак, судом, ухвалою від 05.05.2021 року, справу прийнято до провадження, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач подав відзив щодо заявленого позову де вказує, що судові рішення або є виконаними, або відпрацьовані, але розмір пенсії від цього не змінився, або рішення не мали зобов`язального характеру, а тому лише прийняті до відома. Вважає, що позивачем не доведено факту завдання шкоди,з огляду на це просить відмовити у її стягненні у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні доводам позову, просить такий задовольнити. Вказує, що органами пенсійного фонду тривалий час порушувались його пенсійні права та право на майно, яким є його пенсія, він змушений був ініціювати значну кількість судових процесів для відновлення своїх порушених прав. У вказаних питаннях судами неодноразово постановлялись судові рішення, якими встановлювався факт порушення його прав, пенсійний фонд суди неодноразово зобов`язували вчинити ті чи інші дії, однак судові рішення у цих спорах відповідачем тривалий час ігнорувались та не виконувались. Вважає, що своєю бездіяльністю щодо виконання судових рішень відповідач завдав йому немайнову шкоду, розмір якої він оцінює в 11 200,00 Євро, та просить стягнути таку у еквіваленті до національної валюти, що становить 442 200,00 грн.

Представник відповідача щодо позову заперечила, підтримала доводи, що викладені і відзиві на позов. Вказує, що на даний час відповідачем опрацьовано всі судові рішення у справах позивача та здійснено перерахунок його пенсії. Зазначає, що 09.09.2021 року відповідачем здійснено перерахунок пенсій ОСОБА_1 , новий розмір його пенсії після перерахунку становить близько 8 тис. грн.., яка йому почне виплачуватись починаючи з жовтня 2021 року. Окрім цього, позивачу нараховано 322 662,77 грн. заборгованості за пенсією, після проведеного перерахунку, яка йому буде виплачена при найближчій виплаті пенсії, а саме 09.10.2021 року. Щодо стягнення немайнової шкоди заперечує, вважає її розмір необґрунтованим. Тривале невиконання судових рішень та зволікання у перерахунку пенсії пояснює тим, що пенсійний фонд повинен був перевірити дані щодо заробітної плати позивача за період його роботи на посаді директора Малого приватного науково-виробничого підприємства «ІРА», оскільки, на їх погляд, така заробітна плата була завищеною. Більш детальних пояснень, яка саме перевірка проводилась, яким чином, і чому протягом такого тривалого часу, представник не надав.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, ознайомившись із доводами позову, відзиву на нього, дослідивши матеріалами пенсійної справи позивача та інші представлені докази, судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську. В період з 25.10.1991 року по 30.06.2000 рік займав посаду директора МПНПП «Іра». В цей час позивач піддавався неправомірному притягненню до кримінальної відповідальності, правоохоронними органами, а саме податкової інспекцією, ініційовано його кримінальне переслідування. В зв`язку з цим на МПНПП «Іра» проведено обшуки, вилучено бухгалтерську на іншу документацію, в тому числі і документацію щодо заробітної плати позивача і відрахувань з неї.

Постановою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2000 року порушено кримінальні справу за фактом службового підроблення посадовими особами податкової інспекції при вилученні документів МПНПП «Іра» в 1997 році.

Подальша доля вилучених документі невідома. За поясненнями позивача, незважаючи на численні скарги та судові провадження, йому такі документ не були повернутими.

22.09.1998 року кримінальну справу щодо позивача закрито в зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

10.12.1998 року слідчим винесено постанову про компенсацію позивачу завданої шкоди, внаслідок неправомірного кримінального переслідування, в тому числі компенсовано втрачену заробітну плату із розрахунку 2000,00 грн. в місяць.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2000 року на користь позивача стягнуто з МПНПП «Іра» заробітну плату у розмірі 58 000,00 грн., з розрахунку 2000,00 грн. в місяць.

Окрім цього, в подальшому позивач двічі неправомірно був позбавлений волі та його протиправно утримували в психіатричній лікарні з метою проведення відповідних психіатричних експертиз.

Вищевказаними діями Держава порушила ряд прав позивача, в тому числі і щодо невиконання судового рішення, що встановлено відповідними рішеннями ЄСПЛ у справах «Заїченко проти України» та «Заїченко №2 проти України».

Згодом вищевказані події відобразились на пенсійних правах позивача, оскільки постало питання щодо обрахунку його страхового стажу, заробітної плати та ін. в період перебування позивача під кримінальним переслідуванням та в період протиправного позбавлення його волі.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 року у справі № 201/10024/17 встановлено факт, що кримінальна справа №666202, порушена відносно ОСОБА_1 та закрита постановою слідчого Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 22.09.1998 року не є завершеною. У даному рішенні, з поміж іншого вказано, що порушені у кримінальній справі № 666202 пенсійні права ОСОБА_1 також не відновлені.

19 серпня 2016 року позивач досягнув 60-річного віку та відповідно набув право на отримання пенсії за віком.

До органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся 31.10.2016 року. Такі звернення мали місце і 28.02.2017 року та 09.03.2017 року.

Між сторонами були спори щодо дати звернення із заявою про призначення пенсії та дати із якої слід таку пенсію нараховувати та виплачувати.

В результаті таких спорів судами було встановлено та зобов`язано відповідача виплачувати пенсію позивачу, починаючи із 20.08.2016 року, а датою звернення із заявою про призначення пенсії є - 31.10.2016 року.

Окрім цього, мали місце спори щодо обрахунку страхового стажу позивача, зокрема в період його протиправного позбавлення волі, а також спір щодо невідповідності пенсії прожитковому мінімуму.

30.03.2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі № 201/15382/16-ц постановлено судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення про те, що подані до Пенсійного Фонду України документи: - довідка Малого приватного науково-виробничого підприємства «ІРА», про те, що ОСОБА_1 займав посаду директора, період роботи на цьому підприємстві - з 25.10.1991 року по 30.06.2000 рік; - довідка Малого приватного науково-виробничого підприємства «ІРА», про те, що заробітна плата ОСОБА_1 для обчислення пенсії на цьому підприємстві склала за період з 1995 року по 2000 рік включно 120000 (сто двадцять тисяч) грн.; - довідка Виробничого кооперативу «Лідер» про те, що ОСОБА_1 працював на цьому підприємстві патентоведом у в період з 12.06.1989 по 30.09.1991; - постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2000 року про порушення кримінальної справи; - ухвала Верховного суду України від 27 липня 2004 року про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування; - постанова слідчого від 10 грудня 1998 року про відшкодування заявнику матеріальної шкоди; - ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська от 02 лютого 2000 року про відшкодування заявнику моральної шкоди; - рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2000 року про стягнення заробітної плати; - пояснення заявника до цих документів за його підписом,

є належними для призначення пенсії за віком в частині вимог п.3 та п.23 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.09.1993 р. і Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою цього ж суду від 06.11.2018 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено обов`язок Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області оформити права ОСОБА_1 на розмір пенсії, що виникають з наступних належних за рішенням суду від 30 березня 2018 року призначення пенсії документів: - довідка Малого приватного науково-виробничого підприємства «ІРА», про те, що заявник займав посаду директора, період роботи на цьому підприємстві - з 25 жовтня 1991 року по 30 червня 2000 рік; - довідка Малого приватного науково-виробничого підприємства «ІРА», про те, що заробітна плата заявника для обчислення пенсії на цьому підприємстві склала за період з 1995 року по 2000 рік включно 120000 (сто двадцять тисяч) грн.; - постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2000 року про порушення кримінальної справи; - ухвала Верховного суду України від 27 липня 2004 року про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування; - постанова слідчого від 10 грудня 1998 року про відшкодування заявнику матеріальної шкоди; - ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська от 02 лютого 2000 року про відшкодування заявнику моральної шкоди; - рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2000 року про стягнення заробітної плати; - пояснення заявника до цих документів.

Встановлено обов`язок Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області оформити права ОСОБА_1 на пенсію з моменту першого звернення заявника, тобто з 31 жовтня 2016 року з урахуванням наданого законом тримісячного строку для такого звернення з дати набуття заявником права на призначення пенсії (20 серпня 2016 року).

Встановлено обов`язок Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області за результатами такого оформлення виплатити заявнику відповідні суми ненарахованої пенсії.

Дані судові рішення відповідачем не виконувались впродовж тривалого періоду часу. У відзиві відповідач вказує, що рішення від 30.03.2018 року відпрацьовувалось, однак при перерахунку розмір пенсії не змінився, що не відповідає дійсності та фактично суперечить поясненням, наданим представником відповідача в судовому засіданні.

Остаточний перерахунок пенсії, з врахуванням раніше постановлених судових рішень, тобто виконання судових рішень здійснено лише 09.09.2021 року.

Так, відповідно до розрахунку, теперішній розмір пенсії ОСОБА_1 становить 8028,78 грн., окрім цього позивачу здійснено нарахування 322 662,77 грн. - різниці між пенсією, яка мала б бути нарахованою та виплаченою позивачу та фактично виплаченою пенсією.

Суд не досліджує та не встановлює правильність вказаного перерахунку, оскільки це не є предметом спору.

Станом на день постановлення даного судового рішення вищевказана заборгованість відповідачем не сплачена, зі слів представника відповідача, така буде виплачена позивачу 09.10.2021 року разом із пенсією за черговий місяць.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Розмір пенсійного забезпечення окремого громадянина визначається спеціальним законодавством, та здебільшого залежить від страхового стажу, розміру заробітної плати та сплачених з неї відрахувань до пенсійного фонду, тощо.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, ст. 56 Конституції України також гарантує, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Варто зазначити, що незважаючи на вищевказані положення Конституції України, в переважній більшості випадків Держава сама ж виступає порушником своїх зобов`язань, зокрема і в частині невиконання судових рішень.

Як наслідок, за даними Міністерства юстиції України, до 80 % скарг поданих до Європейського суду з прав людини проти України пов`язані саме із, вже нажаль, «хронічною» проблемою - тривалим невиконанням судових рішень.

Незважаючи на це, позитивних зрушень у вказаних питаннях не відбувається, статистика невиконаних судових рішень невпинно та катастрофічно збільшується.

Натомість Держава та її апарат, який мав би виконувати ці рішення, ключем від всіх проблем та бід бачить «реформування» судової системи, спрямовуючи значні свої зусилля та ресурси саме в цьому напрямку, ігноруючи виконання свого головного обов`язку та самоусуваючись від забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання судових рішень та розробки ефективних компенсаторних засобів юридичного захисту.

Як встановлено судом в межах даної справи, так і судами в інших провадженнях ініційованих ОСОБА_1 , відповідачем - Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області порушувались пенсійні права позивача, які виразились в невірних обрахунках страхового стажу, дати з якої слід виплачувати пенсію, неврахування при розрахунку пенсії рішення ЄСПЛ у справі «Заїченко №2 проти України», документів щодо розміру заробітної плати позивача та ін.

Обставини протиправних дій відповідача встановлені судовим рішенням, яке набуло законної сили, а отже в силу приписів ст. 72 КАС України, не підлягають доказуванню.

Всі ці порушення призвели до втручання у право позивача на мирне володіння його майном, тобто неправомірно невиплаченою пенсією, як мінімум у розмірі 322 662,17 грн., яку сам же, хоч і дуже з значною затримкою, розрахував відповідач, що є порушенням вимог § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу №1.

На всі ці обставини неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях, в тому і прийнятих щодо України. Їх кількість є достатньо значною, позиція з цього приводу сталою, а тому суд не бачить доцільності перелічувати та цитувати ці рішення.

Більше того, Європейський суд з прав людини неодноразово постановляв, що в зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки в Україні заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої невиконанням судових рішень.

В межах розгляду справи судом не встановлено та представником відповідача не наведено жодних достатньо вагомих причин, які б могли виправдати тривалість невиконання судових рішень та зволікань у перерахунку пенсії позивача. Зміна працівників відповідача, судової практики, необхідність додаткової перевірки заробітної плати позивача та відрахувань з неї, не є тими обставинами, які тривають роками, і які виправдовують надмірно тривале зволікання у виконанні судового рішення.

З рештою всі ці обставини і шляхи їх вирішення є компетенцією та повноваженнями відповідача, від чого жодних чином не повинні додатково порушуватись права позивача.

Варто також зауважити, що Європейський суд прав людини неодноразово зазначав щодо існування обґрунтованої і водночас спростовної презумпції, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди. Суд вважав таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України).

Частиною другою ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Вказані статті є спеціальними, тобто в них передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

До таких особливостей можна віднести:

- суб`єктний склад завдавачів шкоди. Суб`єктами завдання шкоди є органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові чи службові особи;

- завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними організаційно-розпорядчих функцій, покладених на них законами або іншими нормативними актами.

Поряд із діями, тобто активною поведінкою державних органів, органів влади АР Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, шкода у зазначеній сфері може бути заподіяна і шляхом протиправної бездіяльності, оскільки в площині владно-адміністративних відносин та організаційно-розпорядчих функцій вимагається активність, і неприйняття необхідних мір чи заходів, передбачених законами або іншими правовими актами, може призвести до завдання шкоди.

Відповідач є суб`єктом, що відноситься до завдавачів шкоди, а характер правовідносин свідчить про те, що права позивача порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, Суд у своїх рішеннях присуджував з держави у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі в середньому від 1500 до 3000 Євро, посилаючись на встановлення тривалого невиконання рішень, винесених на користь заявників, порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Разом з тим, ЄСПЛ наголошує, що він є міжнародним судовим органом, створеним за згодою держав, що підписали Конвенцію, і його основним завданням є забезпечення поваги до прав людини, а не постійна і повна компенсація збитків заявникам.

В свою чергу останні питання перебувають у компетенції національних судів.

Оцінюючи розмір моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиконання судових рішень, суд враховує, що позивач є особою пенсійного віку, до цього піддавався неправомірному кримінальному переслідуванню, що також мало подальший виплив на його правовідносини із відповідачем, для відновлення своїх порушених прав змушений був ініціювати декілька судових процесів, рішення в яких встановили та підтвердили противність дій та/або бездіяльності відповідача, тривалий період часу (фактично 5 років) впродовж яких позивач отримував пенсію наближену до мінімальної, хоча повинен був отримувати пенсію у декілька разів більшу, що в свою чергу не могло не відобразитись на його укладі життя, плануванні витрат, обмеження купівельної спроможності, тощо. Всі ці обставини цілком обґрунтовано в будь-якої пересічної людини очевидно будуть викликати негативні емоції, такі як пригнічення, розпач, втрата довіри до влади, її критика, беззахисність, тощо.

Достатньо чітких критеріїв для визначення еквівалентності моральних страждань грошовому виразу в національному законодавстві, та й зрештою у міжнародному, не має, оскільки кожна така ситуація буде індивідуальною.

Зважаючи на особу позивача, життєву важливість для нього забезпечення йому дотримання його пенсійних прав, при цьому, виходячи із принципів співмірності та пропорційності, суд зазначає, що оцінений позивачем розмір немайнової шкоди в сумі 442 200,00 грн. є завищеним, а достатньою компенсацію буде моральна шкода у розмірі 150 000,00 грн., що в свою чергу дозволить певною мірою відновити баланс в питаннях пережитих страждань, зневіри і зусиль необхідних для відновлення звичного способу та ритму життя.

При визначенні саме такого розміру моральної шкоди суд виходить з наступних об`єктивних обставин справи.

Суд не має підстав для сумнівів щодо тверджень позивача у його заяві про зміну підстав позову та позовних вимог, оскільки кожне з цих тверджень здійснено з посиланням на остаточні судові рішення, як національних судів, так і три рішення ЄСПЛ у справах позивача.

Відповідач не спростував жодне твердження позивача, а свої заперечення на позовні вимоги обґрунтував виключно недоліками законодавства, зміною судової практики та працівників пенсійного фонду, які були дотичними до розрахунків пенсії позивача, що не є прийнятним та не може виправдовувати надмірну тривалість у зволіканні виконання судових рішень.

Ступінь страждань особи, яка незаконно позбавлена власності - у законний спосіб набутої пенсії, очевидно корелює з розміром такої власності. В даному випадку загальний розмір власності позивача, якої він протиправно позбавлений, за розрахунками відповідача становить 322662,77 грн., отже 150000,00 грн. становить приблизно 40% від розміру матеріальної шкоди, що за внутрішнім переконанням суду є збалансованим розміром.

Одночасно суд приймає до уваги загальний час порушення прав позивача, який з моменту появи права на визначену ПФУ пенсію, становить більше 5 років і впродовж цього часу, ОСОБА_1 очевидно мав правомірні очікування на передбачене законом пенсійне забезпечення, які були знівельовані Державою, в особі органів пенсійного фонду.

За цим критерієм оцінка страждань позивача та його зусиль для відновлення свого нормального життя у 30000 грн. на рік не є за переконанням суду ані надмірною, ані недостатньою.

Крім того, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 18.12.2017 року у справі № 201/10024/17, постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 10.03.2000, рішення ЄСПЛ від 26.02.2015 року у справі «Заїченко проти України № 2», тощо, свідчать, що спірні правовідносини між сторонами є прямим наслідком порушень прав позивача іншими державними органами та службовими особами.

Позивач в цій справі не висував вимог до інших осіб, що за принципом диспозитивності позбавляє суд можливості залучити їх до участі у цій справі співвідповідачами, але дає підстави для роз`яснення відповідачу права на регресивні позови до осіб, незаконні дії яких призвели до завдання позивачу шкоди.

Підсумовуючи викладене та повертаючись до безпосередньо заявлених позивачем вимог, суд зазначає, що стосовно вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача згідно з остаточними рішеннями судів, суд вважає необхідним відмовити у її задоволенні, оскільки позивачу та суду відповідач надав такий перерахунок у судовому засіданні 15.09.21 року, а тому в цій частині спір є вичерпаним.

Варто зазначити, що позивач не позбавлений права при виявленні помилок або неточностей в даному розрахунку звернутися для усунення таких неточностей до відповідача та/або до суду, а тому суд не вбачає доцільності закривати провадження у цій частині з підстав виправлення порушень суб`єктом владних повноважень.

Як вже було зазначено, за поясненнями представника відповідача заборгованість за пенсією, після проведеного 09.09.2021 року перерахунку у розмірі 322 662,77 грн., буде виплачена позивачу 09.10.2021 року.

Суд не має підстав недовіряти таким твердженням представника, разом з тим, зважаючи на попередню ситуацію, яка склалась із виплатою пенсії позивачу та її перерахунку, з метою юридичної визначеності для кожного із учасників спору та правового закріплення обов`язку відповідача щодо виплати вказаної суми заборгованості, слід зобов`язати відповідача виплатити позивачу вищевказану нараховану заборгованість за пенсією.

Клопотання позивача про зобов`язання відповідача надати суду звіт про виконання даного рішення слід відхилити, як передчасне, що не позбавляє позивача можливості звернутись до суду із аналогічним питанням в майбутньому, якщо у цьому виникне потреба.

Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати по сплаті такого слід віднести на рахунок держави.

З огляду на вищевстановлені обставини та керуючись ст. 2, 8, 9, 72-77, 241-246, 250 КАС України, суд -

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про зобов`язанння вчинити дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) нараховану заборгованість за пенсією, згідно індивідуального перерахунку за період з 01.07.2016 року по 30.09.2021року у розмірі 322 662,77 грн. (триста двадцять дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 77 коп.).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) завдану немайнову (моральну) шкоду у розмірі 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 24 вересня 2021 року.

Суддя О. М. Кіпчарський