Справа № П/811/579/16.
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року справа № П/811/579/16.

провадження № 2-ап/811/11/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Брегея Р.І.,

за участі секретаря судового засідання Черної О.Ю.,

позивача ОСОБА_1

та представника відповідача Омельченка Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кропивницький (в режимі відеоконференції зі Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області) у порядку загального позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - Управління) про стягнення коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду зі заявою до Світловодської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Кіровоградській області (далі - Інспекція) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди (Том 1 а.с.4-8).

24 травня 2016 року у справі відкрито позовне провадження (Том 1 а.с.2-3).

Ухвалою суду від 01 вересня 2016 року Інспекцію замінено правонаступником, яким стала Олександрійська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС України у Кіровоградській області (далі - Інспекція 2) (Том 1 а.с.140-141).

14 грудня 2017 року суд прийняв ухвалу про виділення в окреме провадження позовних вимог: про визнання протиправними дій щодо звільнення з роботи; визнання протиправним та скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (Том 5 а.с.42-43).

У зв`язку з набранням чинності змін до КАС України (15 грудня 2017 року) 10 січня 2018 року суд вирішив розглядати справу стосовно позовних вимог, що залишились, у загальному позовному провадженні (Том 5 а.с.130-132).

10 січня 2018 року розпочалось підготовче судове засідання.

Того ж дня суд, не закриваючи підготовче судове засідання, зупинив провадження у справі, призначивши судово-економічну експертизу (Том 5 а.с.133-134).

Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року поновлено провадження у справі (Том 6 а.с.161-162).

Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року до участі у справі залучено Управління в якості співвідповідача (Том 7 а.с.39-40).

04 січня 2019 року ОСОБА_1 подав уточнений адміністративний позов, в якому конкретизував виплати, котрі не сплачено при звільненні зі служби, керуючись висновком експерта (Том 7 а.с.53-65).

29 травня 2019 року суд прийняв ухвалу про заміну Інспекції 2 правонаступником, яким є Управління (Том 8 а.с.5-7).

В ухвалі суд встановив, що судовий розгляд має проводитись на підставі адміністративного позову, який подано 04 січня 2019 року.

29 травня 2019 року закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду (Том 8 а.с.8-9).

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що упродовж 2015-2016 років Інспекція не виплачувала заробітну плату у повному обсязі. Не виплатила заборгованість і при звільненні.

Ненарахування заробітної плати у повному обсязі призвело до виплати вихідної допомоги при звільненні і компенсації невідбутої частини відпустки у меншому розмірі.

Стверджує, що невиплата заробітної плати спричинила моральні страждання, які компенсуються сумою у 80000 грн.

Наполягав, що за наказом керівника суміщав посади у період з січня 2015 року по березень 2016 року, за що не виплачувалась доплата.

Водночас просив суд стягнути і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Представник відповідача заперечив стосовно задоволення позову.

Не заперечував, що позивач виконував додаткову роботу, однак зазначав, що не можна вважати сумісництвом.

Стверджував, що при звільненні ОСОБА_1 виплачено заробітну плату у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши експертів і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти справи, що стали підставами звернення до суду.

Так, наказом Інспекції від 19 квітня 2016 року №25-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора з питань комунікації з того ж дня на підставі приписів пункту 1 статті 40 КЗпП України (Том 1 а.с.63-64).

За 2015-2016 роки заробітна плата нараховувалась з урахуванням приписів Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року.

За ініціативою суду у справі призначалась судово-економічна експертиза, щоб встановити заборгованість з виплати заробітної плати (Том 5 а.с.133-134).

02 жовтня 2018 року до суду надійшло повідомлення експерта Гавриш Г.О. про неможливість надання висновку (Том 6 а.с.58-67).

У судовому засіданні експерт показала, що встановити чи існує заборгованість не надається можливим у зв`язку з відсутністю усіх документів у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача визнав, що не змогли на вимогу експерта надати усі необхідні документи, оскільки не збереглись та не передані до архівної установи.

Експерт Гавриш Г.О. , оглянувши позовну заяву від 04 січня 2019 року, визнала, що неможливо зробити висновок щодо усіх вимог, так як відповідач не зберіг усі документи бухгалтерського обліку.

Згідно висновку судового експерта Ліхтіної Л.Р. від 28 листопада 2019 року №15 плата за суміщення посад не проводилась, а її розмір мав складати 30% посадового окладу відповідно до приписів постанови Уряду України від 29 травня 1996 року №565 «Про упорядкування умов оплати праці працівників окремих галузей бюджетної сфери» (Том 8 а.с.161-166).

18 квітня 2018 року Кіровоградський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі №П/811/2284/17 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції 2, яке набрало законної сили 20 грудня того ж року (Том 7 а.с.169-176).

Суд зобов`язав Інспекцію 2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за лютий-квітень 2016 року у розмірі 40% посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання та надбавки за вислугу років.

18 травня 2018 року в межах згаданої адміністративної справи прийнято додаткове рішення, яке набрало законної сили 20 грудня того ж року (Том 7 а.а.177-189).

Суд стягнув з Інспекції 2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19 квітня 2016 року по 18 квітня 2018 року у сумі 79260 грн.

ОСОБА_1 надав детальний розрахунок невиплачених коштів за період з січня 2015 року по квітень 2016 року, який зроблено на підставі приписів Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року (Том 9 а.с.237-249).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Що стосується стягнення заборгованості зі заробітної плати, то суд зазначає наступне.

Вирішуючи позов, суд має дати відповідь на таке запитання: на підставі якого закону мала нараховуватись заробітна плата за період з 01 січня по 19 квітня 2016 року?

Так, у 2015 році заробітна плата нараховувалась на підставі приписів Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року (далі - Закон).

17 листопада 2011 року прийнято Закон України «Про державну службу» (далі - Закон 2), який мав набрати чинність з 01 січня 2016 року.

10 грудня 2015 року прийнято Закон України «Про державну службу» (далі - Закон 3).

Приписами підпунктів 1.4 та 2.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону 3 встановлено, що Закон 2 втрачає чинність з дня опублікування Закону 3.

Закон 3 опубліковано 31 грудня 2015 року.

Отже, Закон 2 не вступив у чинність 01 січня 2016 року.

Закон 3 набрав чинності у повному обсязі з 01 травня 2016 року.

Закон втратив чинність з 01 травня 2016 року.

Позивача звільнили з державної служби 19 квітня 2016 року.

Тому спірні правовідносини з 2015 по 2016 роки регулюються виключно на підставі Закону.

Таким чином, суд досліджує розрахунок ОСОБА_1 стосовно заборгованості зі заробітної плати, зроблений на підставі приписів Закону (Том 9 а.с.237-249).

Провівши арифметичну перевірку розрахунків, суд встановив, що заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01 січня 2015 року по 19 квітня 2016 року склала 29088,59 грн. (без урахування вихідної допомоги при звільненні і компенсації невідбутої частини відпустки).

Структура заборгованості:

- січень 2015 року - 696,24 грн.;

- лютий 2015 року - 872,59 грн.;

- березень 2015 року - 765,63 грн.;

- квітень 2015 року - 1053,19 грн.;

- травень 2015 року - 705,48 грн.;

- червень 2015 року - 914,64 грн.;

- липень 2015 року - 1161,69 грн.;

- серпень 2015 року - 537,30 грн.;

- вересень 2015 року - 1621,36 грн.;

- жовтень 2015 року - 2121,69 грн.;

- листопад 2015 року - 2201,72 грн.;

- грудень 2015 року - 3183,63 грн.;

- січень 2016 року - 2415,61 грн.;

- лютий 2016 року - 1810,15 грн.;

- березень 2016 року - 4934,49 грн.;

- квітень 2016 року - 1583,99 грн.;

- травень 2016 року - 1444,83 грн. (премія за квітень 2016 року та фіксована індексація за березень 2016 року);

- червень 2016 року - 1064,36 грн. (фіксована індексація за квітень 2016 року).

Приписами частини 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідач мав надати усі документи бухгалтерського обліку, які підтверджують повний розрахунок з позивачем.

Відповідач такий обов`язок не виконав, що доводиться висновком експерта про відсутність усіх документів та неможливість зробити висновок.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що відповідач не довів безпідставність майнових вимог ОСОБА_1 в частині виплати заробітної плати у повному обсязі при звільненні (без врахування вимог про виплату вихідної допомоги при звільненні і компенсації невідбутої частини відпустки).

Тому позов у цій частині вимог належить задовільнити.

Що стосується перерахунку і стягнення вихідної допомоги при звільненні, то суд зазначає наступне.

Так, приписами частини 1 статті 44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Інспекція нарахувала та виплатила допомогу у сумі 3408,18 грн. (Том 7 а.с.237-238).

Відповідач надав розрахунок, за яким проводилась виплата.

Враховувалась заробітна плата за лютий-березень 2016 року.

Отже, на обчислення допомоги впливатиме виконання цього рішення суду та рішення суду у справі №П/811/2284/17.

Такий висновок пояснюється тим, що за рішеннями судів будуть здійснені додаткові нарахування заробітної плати за лютий-березень 2016 року.

Тому захист порушеного права в цій частині вимог полягатиме у зобов`язанні Управління перерахувати вихідну допомогу при звільненні з урахуванням виплати коштів за рішеннями судів та доплатити додаткові кошти.

Отже, позов у цій частині вимог належить задовільнити частково.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд зазначає наступне.

Так, приписами частини 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідач розрахувався при звільненні не в повному обсязі.

Несвоєчасна виплата коштів обумовлена бездіяльністю.

Строк затримки розрахунку при звільненні розпочав відлік з 20 квітня 2016 року.

Приписами частини 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, у разі несвоєчасної виплати працівникові нарахованих коштів (не існує спору щодо суми) працедавець, сплачуючи заборгованість, має виплатити і середній заробіток.

Приписами частини 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, якщо існує спір щодо суми заборгованості (у тому числі щодо її існування) і позов задоволено судом у повному обсязі, то працедавець має визначити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а якщо позов задоволено частково, то питання про сплату заробітку вирішує суд.

Оскільки суд задовільнив позов частково, то питання визначення і сплати середнього заробітку відноситься до його компетенції.

Такий обов`язок виникне з дня виплати коштів.

Обумовлено тим, що стягнуті кошти впливатимуть на розмір середньомісячного заробітку, а кінцевий строк затримки розрахунку при звільненні пов`язаний з фактичною виплатою коштів.

Строк звернення до суду, який встановлено приписами частини 5 статті 122 КАС України, розпочне відлік з дня фактичного розрахунку.

Отже, звернення в цій частині позовних вимог передчасне.

Тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Так, непроведення з працівником повного розрахунку в день звільнення безумовно завдає моральних страждань, оскільки особа відчуває образу чи обман.

Розмір відшкодування моральної шкоди має обчислюватись з урахуванням принципу розумності і справедливості.

Суд враховує обставини справи та суму заборгованості, яка встановлена ним.

З урахуванням зазначеного, суд зробив висновок, що моральна шкода компенсується сумою у 10000 грн.

Отже, позов цій частині вимог належить задовільнити частково.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.

Нараховуючи і сплачуючи кошти, в Управління виникне обов`язок утримати і сплати обов`язкові платежі (податки, збори і внески), діючи як податковий агент.

Судові витрати складаються з витрат позивача на прибуття до суду, призначення експертиз, залучення експерта (допит), направлення поштової кореспонденції на адресу відповідачів і суду (Том 11 а.с.131-203).

Загальна сума витрат становить 10322,99 грн.

Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (, вул.Велика Перспективна, 55, м.Кропивницький, 25006) на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 29088,59 грн.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (, вул.Велика Перспективна, 55, м.Кропивницький, 25006) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області перерахувати вихідну допомогу при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням виплати коштів за цим рішенням суду і рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №П/811/2284/17 та доплатити додаткові кошти.

В іншій частині вимог позову відмовити у задоволенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (, вул.Велика Перспективна, 55, м.Кропивницький, 25006) на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 10322,99 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня складення у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 вересня 2021 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей