Справа № 440/3560/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2021 р.Справа № 440/3560/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 31.05.21 року по справі № 440/3560/21

за позовом ОСОБА_2

до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, в якій просив суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради у наданні ОСОБА_2 статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» та видачі посвідчення, як особі з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», викладену у листі від 23 березня 2021 року №03-2/1179;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради встановити ОСОБА_2 статус «особи з інвалідністю внаслідок війни» та надати «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни»;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на протиправність відмови відповідача у наданні йому статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» та видачі посвідчення, як особі з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», викладену у листі від 23 березня 2021 року №03-2/1179.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції cкасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі №440/3560/21. Просив ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради у наданні ОСОБА_2 статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни», та видачі посвідчення, як особі з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисті», викладену у листі від 23 березня 2021 року №03-2/1179, а також зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради встановити ОСОБА_2 статус «особи з інвалідністю внаслідок війни» та надати «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни». Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції було постановлено при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Вважає, що висновки Полтавського окружного адміністративного суду є безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Зазначає, що в контексті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни прирівнюються й особи, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби. Посилається, що Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 13 лютого 2014 року у справі №К/800/26397/13 зазначив наступне: «... виходячи з положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», не обов`язково щоб інвалідність наступила внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини чи бойових дій...». Зазначає, що як вбачається з Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААВ №101198, що була видана скаржнику 25 лютого 2021 року: скаржник дійсно як інвалід 25 лютого 2021 року проходив (пункт 6-7); група інвалідності: II, з 24 лютого 2021 року (пункт 8); причина інвалідності: «травма. Так, пов`язана (пункт 9); інвалідність встановлена строком до 01 березня 2024 року (пункт 10); - висновок про умови та характер праці: «протипоказано: помірне статико-динамічне та емоційно-інтелектуальне навантаження» (пункт 12). Таким чином, якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, така особа належить до інвалідів війни та має право на отримання відповідного посвідчення. Посилається, що відповідно до пункту 10 Положення №302 Посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групута причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення. Зауважує, що скаржнику 02 березня 2018 року було видано посвідчення Серії НОМЕР_1 , у відповідності до якого скаржнику було надано статус інваліда II групи та видано право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, строк дії якого було встановлено по 01 березня 2021 року. На вимогу пункту 10 Постанови №302 скаржник, після закінчення терміну дії довідки МСЕК повторно пройшов огляд Медико-соціальною експертною комісією, в результаті чого скаржнику було видано нову Довідку якою повторно підтверджено II групу інвалідності строком до 25 лютого 2024 року, про що безпосередньо зазначалось раніше. Посилається на те, що за період з 02 березня 2018 року (надання статусу інваліда II групи) та до 23 березня 2021 року (відмова в наданні статусу та видачі посвідчення) жодних змін в законодавстві, що регулює спірні правовідносини не відбулось. Прохає задовольнити вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000,00 грн. На переконання скаржника винесенню оскаржуваного рішення судом першої інстанції передували неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

02.09.2021 року представник позивача направив на електронну адресу суду апеляційної інстанції клопотання, яке містило кваліфікований електронний підпис, в якому просив суд провести судове засідання по справі №440/3560/21, що призначено на 21.09.2021 року о 10:45 в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду без участі позивача та його представника.

20.09.2021 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради направило листа, в якому посилаючись на безпідставність, необґрунтованість вимог позивача, зазначило про відсутність правових підстав в наданні статусу та видачі посвідчення, як особі з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідач про дату час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що згідно свідоцтва про хворобу № 729 від 10.10.2013 військово-лікарською комісією (терапевтичного профілю) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону проведено огляд ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 12 зазначеного свідоцтва діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Віддалені наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку (2001р.) у вигляді дрібновогнищної симптоматики, помірно вираженого гідроцефального синдрома, вираженої вегетативно-судинної нестійкості з частими пароксизмальними розладами свідомості. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ № 101198 від 25.02.2021 позивач є інвалідом ІІ групи з 24.02.2021 - травма, так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

ОСОБА_2 26.02.2021 звернувся до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради із заявою про видачу посвідчення "особи з інвалідністю внаслідок війни" у зв`язку із продовженням групи інвалідності.

Листом від 23.03.2021 № 03-2/1179 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради повідомило позивача про те, що на даний час відсутні правові підстави в наданні та видачі посвідчення, як особі з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Водночас зазначено, що питання соціального захисту осіб, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби, врегульовано Законами України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", якими передбачено ряд соціальних гарантій.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав інвалідність в мирний час та не приймав участі у захисті Батьківщини, не перебував на фронті чи в районі воєнних дій, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-XII (далі по тексту - Закон №3551-XII).

Відповідно до ст.4 Закону № 3551, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Приписами ст.7 №3551 визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Так, ч.1 ст.7 Закону №3551-XII визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до ч.2 ст.7 №3551-XIІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

4) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних: у районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

5) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю від зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки;

6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;

7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах;

8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941 - 1945 років і стали особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи;

10) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (далі - Революція Гідності), та які звернулися за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року.

11) військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

12) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

13) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим (далі по тексту - Положення №302).

Згідно з п.2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до п.7 Положення № 302, "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 Положення № 302 визначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Отже, з аналізу наведених вище норм вбачається, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) у зв`язку із захистом Батьківщини, перебуванням на фронті або участю в бойових діях у мирний час. Посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається уповноваженим органом соціального захисту населення на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Згідно з п. 26 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи", особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час;

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;

- одержані в районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання;

- одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Другої світової воєн та в повоєнний період;

- пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;

- пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- одержані внаслідок політичних репресій;

- пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;

- одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);

- поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення;

захворювання:

- отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

- пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено перелік причин інвалідності, які можуть бути зазначені у довідці МСЕК, при цьому, причинами інвалідності можуть бути: як захворювання, одержані під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), так і захворювання, отримані під час проходження військової служби.

Відповідно, колегія суддів доходить висновку, що причинний зв`язок встановлення інвалідності з формулюванням "захворювання під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків)" та причинний зв`язок встановлення інвалідності з формулюванням "захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби" є відмінними підставами для встановлення відповідної групи інвалідності та не підлягають ототожненню між собою.

Так, відмовляючи позивачу в наданні та видачі посвідчення, як особі з інвалідністю внаслідок війни, відповідач листом від 23.03.2021 № 03-2/1179 повідомив позивача про те, що на даний час відсутні правові підстави в наданні та видачі посвідчення, як особі з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Водночас зазначено, що питання соціального захисту осіб, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби, врегульовано Законами України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", якими передбачено ряд соціальних гарантій.

Як вбачається з матеріалів даної справи, а саме довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 101198 від 25.02.2021, позивачу була встановлена ІІ група інвалідності. У вищезазначеній довідці вказано, що причиною інвалідності є травма, так, пов`язана з проходженням військової служби (а.с.13).

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справі відсутні відповідні письмові докази, які б підтверджували на те, що поранення (контузія, травма, каліцтво), захворювання позивача, пов`язане із захистом Батьківщини, тобто під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків).

При цьому, зі змісту наявного в матеріалах справи свідоцтва про хворобу №729 від 10.10.2013 вбачається, що позивачем було отримано травму під час виконання військових обов`язків і останнє не містить посилання на наявність обставини, зазначених у ст.7 Закону №3551-XIІ та у зв`язку з якими належність до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Оскільки інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у розумінні ст.7 Закону № 3551-XII, а одержана внаслідок виконання службових обов`язків, позивач не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни.

Таким чином, з огляду на наведене вище, відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої йому встановлено інвалідність, не пов`язана з його участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Наведений вище висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 30.09.2019 р. по справі № 824/32/19-а, від 18.11.2020 р. по справі №1140/2362/18 та від 02.04.2021 р. по справі № 0540/9350/18-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно доводи позивача про те, що якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, така особа належить до інвалідів війни та має право на отримання відповідного посвідчення є помилковими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в контексті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни прирівнюються й особи, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, а тому якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, така особа належить до інвалідів війни та має право на отримання відповідного посвідчення, то колегія суддів відхиляє такі доводи як такі, що суперечать наведеним вище висновкам та ґрунтуються на хибному тлумаченні норм чинного законодавства, оскільки зміст ст.7 Закону №3551-XIІ навпаки цим доводам скаржника вказує, що належність до осіб з інвалідністю внаслідок війни передбачає наявність прямо передбачених вказаною нормою певних обставин (отримання поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, в районі воєнних дій, участю в бойових діях у мирний час, тощо), а не отримання травми, як в даному випадку, лише при виконання обов`язків військової служби без вказаних із цією статтею обставин. Доказів наявності обставин, передбачених ст.7 Закону №3551-XIІ матеріали справи не містять. Відповідно, позивач не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни» та у зв`язку з цим отримати «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни».

Стосовно посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачу 02.03.2018 р. було видано посвідчення Серії НОМЕР_1 , у відповідності до якого йому було надано статус інваліда II групи та видано право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, строк дії якого було встановлено по 01 березня 2021 року, зазначаючи при цьому, що на вимогу пункту 10 Постанови №302 він після закінчення терміну дії довідки МСЕК повторно пройшов огляд Медико-соціальною експертною комісією, в результаті чого йому було видано нову довідку, якою повторно підтверджено II групу інвалідності строком до 25 лютого 2024 року, то колегія суддів відхиляє, як такі, що жодним чином не спростовують вже наведені вище висновки суду.

Окрім того, щодо посилання скаржника на ухвалу Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 13.02.2014 р. по справі №К/800/26397/13, в якій останній зазначив про те, що "виходячи з положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», не обов`язково щоб інвалідність наступила внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини чи бойових дій...», то колегія суддів зазначає, що приписами ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому відповідно вказане рішення (ухвала) Вищого адміністративного суду України не є обов`язковою для врахування судом у даній справі. З урахуванням зазначеної норми КАС України, застосуванню в спірних правовідносинах підлягають наведені вище судом правові позиції Верховного Суду.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову а тому скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що винесенню оскаржуваного рішення судом першої інстанції передували неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи приписи ст.139 КАС України, а також те, що за наслідками апеляційного перегляду даної справи скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі та відповідно для задоволення заявленого скаржником клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності,, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 по справі № 440/3560/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 27.09.2021 року