Справа № 200/9059/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 р. Справа№200/9059/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши за участю секретаря судового засідання Купріян В.Ю. в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3),

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області викладену у листах від 25.05.2021 року та 24.06.2021 року щодо виплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії за померлого батька ОСОБА_2 за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що належала її батьку ОСОБА_2 та залишилася недоотриманою на день його смерті, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з ним разом на день його смерті, за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року.

Ухвалою від 26 липня 2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначено на 10 серпня 2021 року.

10 серпня 2021 року розгляд справи відкладено на 20 вересня 2021 року.

25 серпня 2021 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позовних вимог.

06 вересня 2021 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій заперечила доводи відзиву відповідача на позовну заяву.

20 вересня 2021 року сторони повідомленні належним чином в судове засідання не з`явились, представник позивача просила розглянути справи без позивача та її представника.

Дослідивши матеріали адміністративного позову та відзиву на адміністративний позов суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_2 , про що 14.05.2021 року складено відповідний актовий запис №178 та свідоцтво про смерть НОМЕР_3 .

На момент смерті у ОСОБА_2 залишились наявні суми недоотриманої пенсії за період з 01.06.2018 по 31.05.2021 року у розмірі 176733,30 грн., що підтверджується листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 24.06.2021 року.

Оскільки ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , який отримував пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», то вона як донька (член сім`ї), яка проживала разом із пенсіонером на день його смерті, то вона вважає, що має право на одержання сум пенсій, що підлягали виплаті батьку (недоотриману пенсію).

Родинний зв`язок між позивачкою та ОСОБА_2 підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_4 , де в графі батько зазначений ОСОБА_2 .

Згідно Свідоцтва про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу прізвище з « ОСОБА_1 » було змінено на « ОСОБА_1 ».

17.05.2021 року позивач звернулась з заявою про виплату недоотриманої пенсії за померлого батька, проте листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 25.05.2021 року її повідомили, що для вирішення питання щодо недоотриманої пенсії за померлого батька ОСОБА_2 необхідно надати довідку про сумісне проживання з ОСОБА_2 на день його смерті до управління Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації), або до Головного управління.

25.05.2021 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого батька, додавши до заяви копії документів на підтвердження сумісного проживання з ОСОБА_2 на день його смерті, а саме: копію паспорта ОСОБА_2 , копію паспорта ОСОБА_1 , копію рішення суду по справі №220/751/21 від 13.05.2021 року.

Проте, Листом ГУ ПФУ від 24.06.2021 року позивача повторно повідомлено, що в пакеті документів, наданих для виплати недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_2 відсутня довідка про сумісне проживання на момент смерті.

Позивач вважає відмови відповідача, що зазначені в Листах від 25.05.2021 року та 24.06.2021 року, протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси з огляду на те, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13.05 2021 року по справі № 220/751/21 (провадження 2-о/220/84/21) встановлено факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою на час смерті: АДРЕСА_3 , за якою зареєстровано і позивача.

Позивач вказує на те, що хоч ОСОБА_2 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа у смт Велика Новосілка, але у зв`язку з карантинними обмеженнями і проходженням лікування у м. Донецьк на момент смерті фактично проживав за адресою своєї реєстрації, як і позивач.

Позивач зазначає, що окрім вищезазначеного, доказами, що підтверджують факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 на день його смерті є: свідоцтво про смерть, де місце смерті зазначено м. Донецьк; копія висновку про ненасильницьку смерть; копія довідки №3033 від 18.06.2021 року; копія Акту про сумісне проживання ОСОБА_1 з батьком, з яких вбачається, що на момент смерті ОСОБА_1 проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, позивач посилається на п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», згідно якого, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Також м. Донецьк, відповідно до Переліку, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085, є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказане унеможливлює надання довідки уповноваженими органами легітимної влади.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, пл. Соборна, будинок 3, дата запису про державну реєстрацію: 27.06.2002, номер запису: 0008761, організаційно-правова форма: орган виконавчої влади.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з огляду на те, що постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 р. № 3- 1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1).

Згідно із пунктом 4 вказаного Порядку № 3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначаються пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Оскільки у Порядку № 3-1 відсутні норми, які визначають перелік документів необхідних для виникнення права на отримання недоотриманої пенсії, відповідач керуючись приписами ч. 6 ст. 7 КАС України вважає за доцільне, застосувати в даному випадку норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідач зазначає, що згідно п. 2.26 Порядку №22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Тож, з позиції відповідача, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (пункт 2.22, Порядку № 22-1).

Відповідач зазначає, що 17.05.2021 року при розгляді звернення позивача відповідачем, виявлено, що відсутня довідка про сумісне проживання на момент смерті, про що Головне управління повідомило позивача листом від 25.05.2021 М 0500-0304- 8/12668, проте позивач із заявою про виплату недоотриманої пенсії та необхідним пакетом документів до Головного управління так і не звернувся.

Проаналізувавши документи надані сторонами до суду, суд встановив наступне.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.06.2021 року №5825-5118/Г-15/8-0500/21, недоотримана пенсія ОСОБА_2 за період з 01.06.2018 по 31.05.2021 року становить 176733,30 грн.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно паспорту громадянина України НОМЕР_5 , виданого 02.06.2000 року Ленінським РВ УМВС України у м. Донецьку, за життя був приписаний за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини спірних правовідносин визнаються відповідачем та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Приписи ст. 61 Закону № 2262-ХІІ визначають, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Абзацом 3 п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), передбачено, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Зі змісту цієї норми суд встановив, що вона містить тільки одну умову виплати особі недоотриманої пенсії померлого - належність такої особи до членів сім`ї померлого пенсіонера.

Абзацом 1 ч. 2, ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII "Про запобігання корупції").

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наявність родинного зв`язку між позивачем та померлим ОСОБА_2 як доньки та батька підтверджені належним чином, копії відповідних документів містяться в матеріалах справи, а також були надані відповідачу при зверненні позивача з заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого.

Крім того, беручи до уваги позицію відповідача щодо застосування в такому випаду приписів Порядку №22-1, суд звертає увагу останнього, що згідно абз. 1, 3 п. 2.26 розділу II Порядку № 22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Виходячи зі змісту цієї норми, нормотворець надав заявнику можливість обрання альтернативного способу підтвердження спільного проживання з пенсіонером - це реєстрація за однією адресою заявника з померлою особою або довідка про сумісне проживання.

При цьому, довідка про сумісне проживання може підтвердити спільне проживання осіб, у випадку якщо вони зареєстровані за різними адресами.

Тож, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», довідка про реєстрацію місця проживання - це документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання є, у тому числі, паспорт громадянина України.

Органом реєстрації в розумінні цієї статті є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

З аналізу вищезазначених норм вважається, що документами які підтверджують факт спільного проживання є не виключно довідки про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, а також документ про реєстрацію місця проживання разом з померлим за однією адресою, зокрема і паспорт громадянина України.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати, тобто після нарахування є власністю пенсіонера.

Суд звертає увагу сторін, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Не виплата пенсії яка гарантована Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи, пов`язані з правом власності, визнав та утвердив у практиці принцип рівноправності, який випливає зі ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, така позиція Суду була закріплена у постанові ЄСПЛ у справі «Пайн Веллей Девелоупментс Лтд. та інші проти Ірландії» від 29 листопада 1991 р. Порушенням «мирного володіння майном», яке належить фізичним та юридичним особам, є, по суті, будь-яке втручання у право власності зазначених осіб. Саме таке втручання може мати форму позбавлення можливості використовувати об`єкти, які належать на праві власності зазначеним особам, ненадання передбачених у законодавстві дозволів, інших форм перешкоджання реалізації права власності. Як правило, суб`єктами останніх із форм втручання у право власності є державні органи та посадові особи.

Суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Враховуючи викладене, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області, викладена у листах від 25.05.2021 року та 24.06.2021 року, щодо виплати позивачу недоотриманої пенсії померлого батька за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року у розмірі 176733,30 грн є протиправною.

У постанові від 26.06.2018 у справі № 809/1231/16 Верховний Суд зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для виплати пенсії документами, - зарахування стажу, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Враховуючи викладене, обраний позивачем спосіб захисту та відновлення свого порушеного права шляхом зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу суми пенсії недоотриманої її за життя її покійним батьком є обґрунтованим та ефективним.

Таким чином адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області, викладену у листах від 25.05.2021 року та 24.06.2021 року, щодо виплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії за померлого батька ОСОБА_2 за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму пенсії, що належала її батьку ОСОБА_2 та залишилася недоотриманою на день його смерті, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з ним разом на день його смерті, за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 20 вересня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 27 вересня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко