Справа № 200/9207/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 р. Справа№200/9207/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в спрощеному позовному провадженніз повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просила суд: визнати протиправними дії Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зменшення відсотку пенсії від заробітку при призначенні пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 ; зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 90 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавок та інших виплат, передбачених Законом України «Про державну службу» та здійснити виплату нарахованої з 02.02.2021 ОСОБА_1 пенсію державного службовця у розмірі 90 відсотків від посадового окладу з урахуванням надбавок та інших виплат, передбачених Законом України «Про державну службу», з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою від 27 липня 2021 року суд відкрив провадження у справі, призначивши її до розгляду на 10 серпня 2021 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10 серпня 2021 року розгляд справи відкладено на 20 серпня 2021 року.

13 серпня 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому управління просило відмовити в задоволенні адміністративного позову та заявило клопотання про заміну сторони по справі з Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

20 серпня 2021 року до суду надійшли заперечення позивача на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в яких позивач підтримала доводи позовної заяви.

31 серпня 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, з доводами аналогічними вже заявленим.

16 вересня 2021 року до суду надійшло клопотання позивача про заміну сторони по справі з Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

20 вересня 2021 року ухвалою суду в задоволенні клопотань сторін про заміну сторони по справі з Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено.

Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області відзив на позовну заяву до суду не надано.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що з 2011 року перебувала на обліку в Добропільському об`єднаному управління Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

25.02.2019 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

01.02.2021 року позивача звільнено з посади спеціаліста управління соціального захисту населення Добропільської районної державної адміністрації Донецької області, у зв`язку з чим 15.02.2021 року вона звернулась до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 02.02.2021 року.

02.02.2021 року позивачу була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з розрахунку 60% пенсії від заробітку із середньої заробітної плати 11142,37 та складає 6685,42 грн. Згідно наданих документів загальний страховий стаж позивача складає 41 рік 7 місяців 28 днів, з них стаж державної служби 23 роки 11 місяців 6 днів, станом на 01.05.2016 - 21 рік 2 місяці 6 днів.

Позивач не погоджується з розрахунком пенсії виходячи з 60 % від заробітку із середньої заробітної плати та вважає, що пенсія їй повинна бути розрахована виходячи 90 % суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідач - Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 85001, Донецька обл., місто Добропілля, вул. Незалежності, будинок 28А, організаційно-правова форма - орган державної влади.

Відповідач відзиву на адміністративний позов не надав, тож для забезпечення повного та всебічного встановлення обставин справи суд вважає за необхідне дослідити доводи відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зокрема, зазначило що умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 року визначались Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ, зокрема, відповідно до статті 37 цього Закону позивачу призначено пенсію за віком.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. №76-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 р., статтю 37-1 Закону України від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ викладено у новій редакції, а саме встановлено, що «умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Тобто, станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії положення статті 37-1 Закону України від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ, які встановлювали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та визначали порядок і умови для такого перерахунку, скасовано. Водночас питання щодо перерахунку пенсій державних службовців віднесено до відання Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі по тексту - Постанова №1013), якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01.12.2015 р., пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вказує на те, що положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, Постанова №1013 не містить.

Отже, законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу дляперерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону України від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ, При цьому, чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону України від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ, а положення Закону України від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України від 10.12.2015 року №889-VІІІ), натомість, у статті 90 Закону України від 10.12.2015 р. №889-УІІІ закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 р. №1058-ІУ, стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає, що у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин доводи позивача є безпідставними, адже ні Закон України від 28.12.2014 року №76-VIII, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ викладено у новій редакції, ні стаття 90 Закону України від 10.12.2015 року №889-VІІІ, не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, факт призначення пенсії позивачу виходячи з 60 % суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення», якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», поряд з цим, для жінок зазначений вік визначається статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» закріплено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Таким чином, до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п. 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, розділом XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Поряд з цим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Відтак, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 569/350/17 (№ рішення в ЄДРСР 75082026), від 03 липня 2018 року у справі № 586/965/16-а (№ рішення в ЄДРСР 75082148) та від 10 липня 2018 року у справі № 591/6970/16-а (№ рішення в ЄДРСР 75227579).

Позивачу 60 років виповнилось тільки 24.01.2020 року, тобто право на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ вона набула з 25.01.2020 року.

На момент набуття позивачем права на призначення пенсії 25.01.2020 року ст. 37 Закону № 3723-ХІІіз змінами, внесеними згідно із Законами N 1166-VII від 27.03.2014, N 76-VIII від 28.12.2014, викладено в наступній редакції: «На одержання пенсії державних службовці мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, на момент набуття позивачем права на пенсію відповідно до приписів цього Закону законодавець неодноразово змінював ст. 37 Закону № 3723-ХІІ шляхом зменшення відсотку суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з якого обчислюється пенсія.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що станом на 25.01.2020 року позивач набула право на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІв розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, суд встановив, що адміністративний позов не містить доводів відносно підстав, виходячи з яких відповідач мав розрахувати пенсію позивача в розмірі 90 відсотків суми їх заробітної плати.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/10939/20-а від 26.02.2021 року та Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6369/21 від 07.07.2021 року, оскільки з рішення по справі №200/10939/20-а неможливо встановити коли позивач набув право на пенсію, крім того, питання визначення відсотку для визначення розміру пенсії в ньому не досліджувалось, а обставини справи №420/6369/21 не є тотожними даній справі, оскільки пенсію позивачу було призначено в 2010 році за іншого правового регулювання.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позиції Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, суд також не приймає її до уваги, оскільки в даному випадку мова йде про перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, а не про перерахунок пенсії внаслідок підвищення заробітної плати держслужбовців як помилково визначено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Враховуючи вкладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Конституцією України, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 85001, Донецька обл., місто Добропілля, вул. Незалежності, будинок 28А), про визнання протиправними дій Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зменшення відсотку пенсії від заробітку при призначенні пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 ; зобов`язання Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 90 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавок та інших виплат, передбачених Законом України «Про державну службу» та здійснити виплату нарахованої з 02.02.2021 ОСОБА_1 пенсію державного службовця у розмірі 90 відсотків від посадового окладу з урахуванням надбавок та інших виплат, передбачених Законом України «Про державну службу», з урахуванням виплачених сум - відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 20 вересня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 27 вересня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко