Справа № 420/7869/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7869/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

при секретарі: Белінський Г.В.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; ), Головного управління ДПС в Одеській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправною бездіяльності щодо залишення без виконання заяви від 25.05.2020р. №52284/Т/15-32 про повернення податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 78826,70 грн., зобов`язання вчинити певні дії, -

На підставі ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 вересня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Одеській області щодо залишення без виконання заяви ОСОБА_3 від 25.05.2020р. №52284/Т/15-32 про повернення податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 78826,70 грн.;

зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області підготувати висновок про повернення ОСОБА_3 сплаченого до місцевого бюджету міста Одеси податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 78826,70 грн. та подати висновок до відповідного органу Державної казначейської служби України, що здійснює обслуговування місцевого бюджету м. Одеси.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.05.2020р. позивач звернувся до Головного управління ДПС в Одеській області із заявою про повернення помилково зарахованих до бюджету коштів, додавши квитанцію №28-266338/1 від 28.04.2020р. про сплату до бюджету грошових коштів у розмірі 78826,70 грн. як податку на доходи фізичних осіб при відчуженні Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Відчуження вказаної частини відбулось 28.04.2020р. за ціною 1576533,93 грн. на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Токарською Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №390. Відповідно до вказаного договору відчужена ОСОБА_3 Ѕ частина квартири належала йому на праві спільної часткової власності. На підставі постанови Одеського апеляційного суду від 13.04.2020р. у справі №522/12362/18 право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.04.2020р. Приватний нотаріус Токарська Т.В. як податковий агент зобов`язала ОСОБА_3 сплатити вказаний податок саме у зв`язку з тим, що право власності на Ѕ частину квартири у нього виникло лише з 15.04.2020р. (з моменту реєстрації права власності), тобто він був власником вказаного майна протягом менш ніж 3 років. Проте, як вбачається з постанови Одеського апеляційного суду від 13.04.2020р. у справі №522/12362/18, позивач набув право на Ѕ частку у праві власності на вказану квартиру одночасно разом з ОСОБА_5 як подружжя саме при придбанні квартири на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2007р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу Криворотенко Л.І. Таким чином, оскільки позивач з 29.01.1997р. по 13.02.2018р. перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , він вважається власником Ѕ квартири саме з моменту її придбання спільно з ОСОБА_5 08.06.2007р., що підтверджується постановою Одеського апеляційного суду від 13.04.2020р. у справі № 522/12362/18, якою визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ вказаної квартири як частини спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 більше 3 років, а саме з 11.06.2007р. (дата реєстрації права власності), відчуження належної ОСОБА_3 Ѕ частини квартири є його першим та єдиним відчуженням об`єкта нерухомості у 2020р., відтак згідно приписів п. 172.1 ст. 172 ПК України ОСОБА_3 не повинен був сплачувати податок на доходи фізичних осіб, отриманий від продажу Ѕ частини квартири.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 34579/21 від 01.07.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що ОСОБА_3 сплачено до місцевого бюджету грошові кошти у розмірі 78826,70 грн. в якості податку на доходи фізичних осіб при відчуженні Ѕ частини квартири за ціною 1576533,93 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , згідно квитанції № 28-266338/1 від 28.04.2020р. Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 відчужено 1/2 частини квартири, що належить йому на праві спільної часткової власності на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 13.04.2020 р. у справі № 522/12362/18, провадження № 22-ц/813/1419/20 (право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.04.2020 р.). Враховуючи реєстрацію права власності позивача на Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , 15.04.2020р. вимоги п. 172.1 ст. 172 ПК України в частині звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб на позивача не поширюються.

16.09.2021р. (вх. № 51106/21) представником позивача повідомлено, що детальне обґрунтування заяви про стягнення судових витрат з доказами розміру судових витрат буде надано до суду після проголошення судового рішення відповідно до ст.ст. 143, 252 КАС України.

20.09.2021р. (вх. № ЕП/25411/21) від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

Ухвалою від 21.05.2021р. прийнято до розгляду позовну заяву; відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Ухвалою суду від 25.06.2021р. у задоволенні заяви Головного управління ДПС в Одеській області про заміну відповідача відмовлено; залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України; призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання; призначено підготовче засідання по справі на 15.07.2021 р.

Ухвалою суду від 15.07.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, підготовче засідання відкладено на 31.08.2021 р.

Ухвалою суду від 31.08.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, підготовче провадження в адміністративній справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.09.2021р.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У відкритому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

28.04.2020р. між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого позивачем продано Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить продавцю на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 13.04.2020 р. у справі № 522/12362/18, провадження № 22-ц/813/1419/20 (а.с. 11-12).

22.05.2020 р. ОСОБА_3 звернувся до Головного управління ДПС в Одеській області із заявою про повернення помилково зарахованих до бюджету коштів у розмірі 78826,70 грн. згідно квитанції № 28-266338/1 від 28.04.2020р. як податок на доходи фізичних осіб, сплачений при відчуженні Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за договором купівлі-продажу від 28.04.2020 р.: код класифікації доходів бюджету 11010501; бюджетний рахунок, на який перераховано кошти UA 0015008, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, - УК у м. Одесі/Приморський район/11010501; МФО 899998 (а.с. 5).

До вказаної заяви позивачем додано: копії паспорту та довідки про РНОКПП ОСОБА_3 ; копію квитанції № 28-266338/1 від 28.04.2020р., копію договору купівлі-продажу від 28.04.2020р.; копію постанови Одеського апеляційного суду від 13.04.2020р. у справі № 522/12362/18 (а.с. 6-23).

18.12.2020р. (вих. № 73) представником позивача направлено до Головного управління ДПС в Одеській області адвокатський запит щодо стану розгляду заяви позивача від 22.05.2020 р. (а.с. 24).

21.12.2020р. (вих. № 74) представником позивача надано до Головного управління ДПС в Одеській області доповнення до вищевказаного запиту (а.с. 25).

24.12.2020р. (вих. № 23027/10/15-32-04-06-19) Головним управлінням ДПС в Одеській області за результатами розгляду вищевказаного адвокатського запиту повідомлено, що з урахуванням приписів ст. 331 ЦК України, якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору купівлі-продажу від 28.04.2020р., який засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, право власності на нерухоме майно Ткаленко І.О. зареєстроване 15.04.2020р. (реєстраційний номер 10). З урахуванням викладеного умова перебування такого майна у власності понад три роки не виконана, отже заява від 22.05.2020 р. №52284/Т/15-32 ОСОБА_3 про повернення податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 78826,70 грн. залишена без виконання (а.с. 26).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 43.1, 43.2, 43.3 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Так, згідно з п.п. 14.1.115, 14.1.182 п. 14.1 ст. 14 ПК України, як надміру сплачені грошові зобов`язання розуміють суму коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату, а як помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу.

При цьому, порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна регламентований ст. 172 ПК України.

Згідно п. 172.1 ст. 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи об`єкт незавершеного будівництва таких об`єктів, земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину.

Дохід від відчуження господарсько-побутових споруд, що розташовані на одній ділянці з житловим або садовим (дачним) будинком та продаються разом з ним, для цілей оподаткування окремо не визначається.

Згідно з абз. 1 п. 172.3 п. 172.3 ПК України, дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону, та зареєстрованої в єдиній базі даних звітів про оцінку.

Відповідно до п. 172.5, п. 172.8 ст. 172 ПК України, сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи:

а) особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни;

б) особою, у власності якої перебував об`єкт нерухомості, відчужений за рішенням суду про зміну власника та перехід права власності на таке майно. Фізична особа зобов`язана відобразити доход від такого відчуження у річній податковій декларації.

Для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об`єкти нерухомості, крім їх успадкування та дарування.

Відповідно до п.172.4 ст. 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності електронної довідки про оціночну вартість такого об`єкта нерухомості або звіту про оцінку, зареєстрованого відповідно до пункту 172.3 цієї статті, та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору і вносить до Єдиної бази інформацію про ціну договору купівлі-продажу.

Нотаріус щокварталу в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку, подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про посвідчені ним протягом звітного кварталу договори купівлі-продажу (міни) між фізичними особами, включаючи інформацію про ціну таких договорів та розмір сплаченого податку у розрізі кожного договору.

При цьому, особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 р. у справі №916/1608/18 судом зроблено висновок, що судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Таке рішення є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем з урахуванням приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 28.04.2020р., ОСОБА_3 відчужено 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить продавцю на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 13.04.2020 р. у справі № 522/12362/18, провадження № 22-ц/813/1419/20 (а.с. 11-20).

При цьому, право власності за позивачем на вищевказану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.04.2020 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності: 36289268, підстава для державної реєстрації права власності постанова Одеського апеляційного суду від 13.04.2020 р. у справі № 522/12362/18, провадження № 22-ц/813/1419/20, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21).

Таким чином, на підставі зазначеного, суд наголошує, що для використання права на не оподаткування доходу отриманого від продажу майна, необхідним є дотримання двох умов: здійснення продажу не частіше одного разу протягом звітного податкового періоду та перебування такого майна у власності платника податку понад три роки.

При цьому, суд враховує, що при вирішенні справи №522/12362/18 встановлено та у

постанові Одеського апеляційного суду від 13.04.2020р. у справі №522/12362/18 зазначено, що квартира АДРЕСА_3 , є спільною сумісною власністю подружжя. Тобто зазначена квартира була спільною власністю двох осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Таким чином, враховуючи, що державну реєстрацію права власності на Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 проведено 15.04.2020 р., відповідач правомірно дійшов висновку, що вимоги п. 172.1 ст. 172 ПК України в частині звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб на позивача не поширюються, оскільки не дотримано умови щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи приписи ст. 139 КАС України, висновок суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; ), Головного управління ДПС в Одеській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправною бездіяльності щодо залишення без виконання заяви від 25.05.2020р. №52284/Т/15-32 про повернення податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 78826,70 грн., зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.09.2021 р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.