Справа № 580/4062/21
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року справа № 580/4062/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В. розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області () від 26 березня 2021 року №4-18 IX про надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 разом з іншими членами колективу працівників та пенсіонерів КСП «Славутич» с.Попівка Канівського району, має право на отримання земельної частки (паю) за рахунок земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:1120 площею 39,0577га та кадастровим номером :01:001:1121 площею 4,5276 га. Позивачем та іншими членами КСП у 2018 році розроблено проект землеустрою. У 2019 році на підставі рішення Степанецької сільської ради від 30.01.2019 №18-63/VIII розроблено технічну документацію, в якій зафіксовано, що до розпаювання належать саме дві вищевказані ділянки.

На думку позивача, відповідач вчинив дію, яка порушує право позивачки на завершення розпаювання та отримання у власність земельної частки (паю). Зокрема, 26 березня 2021 року Степанецька сільська рада ухвалила рішення №4-18 IX, яким надала своєму ж виконавчому комітету дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу тих двох земельних ділянок, які знаходяться в стані розпаювання між членами КСП «Славутич» с.Попівка Канівського району.

Позивач вважає таке рішення незаконним, оскільки воно в подальшому може стати перешкодою для оформлення права власності на земельну частку (пай).

Відповідач у відзиві проти позову заперечив проти задоволення позовних вимог, аргументуючи свою позицію тим, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Склад Степанецької сільської ради 22 депутати IX скликання. Згідно списку депутатів сільської ради присутніх на четвертій сесії IX скликання на пленарному засіданні були присутні 21 депутат та сільський голова, який головував на засіданні. За прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок проголосували 21 депутат та сільський голова.

Відповідач вважає, що рішення Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 26.03.2021 №4-18 IX «Про надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок» прийняте з дотримання норм чинного законодавства, у спосіб передбачений законодавством на пленарному засіданні сесії більшістю голосів від загального складу ради.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, рішенням Попівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 18.08.1995 №5-VII передано у колективну власність працівникам КСП «Славутич» 810,3 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право колективної власності посвідчене Державним актом на право колективної власності на землю серії ЧР 7-12, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №7-12.

На виконання рішення загальних зборів власників земельних часток (паїв) колишнього КСП «Славутич» від 03.03.2017 виготовлено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього КСП «Славутич» в адміністративних межах Попівського старостинського округу Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Канівського району Черкаської області.

Розпорядженням Канівської районної державної адміністрації від 14.08.2018 №315 вказаний проект землеустрою погоджено.

Рішенням загальних зборів власників земельних часток (паїв) колишнього КСП «Славутич» від 17.08.2018 затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього КСП «Славутич» в адміністративних межах Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Канівського району Черкаської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 26.08.2018 №23-3968/14-18-СГ, акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності у комунальну власність від 27.09.2018 та рішенням Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаського області від 03.10.2018 №16-14/VIII до земель комунальної власності Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаського області передані землі сільськогосподарського призначення державної власності розташовані за межами населених пунктів Степанецької сільської ради в тому числі і земельні ділянки площею 4,5276 га, кадастровий номер :01:001:1121 та площею 39,0577 га, кадастровий номер :01:001:1120 за межами населених пунктів Степанецької сільської ради.

Степанецька сільська рада прийняла рішення №4-18 IX від 26 березня 2021 року, яким надала виконавчому комітету Степанецької сільської ради дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок: з кадастровим номером :01:001:1120 площею 39,0577 га та ділянки з кадастровим номером :01:001:1121 площею 4,5276 га.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом «ґ» ч. 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 123 ЗК України, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частинами 1, 2 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

На підставі ч.4 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 6 ст.79-1 ЗК України встановлено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування (ст.1 Закону України від 22.05.2003 №858-IV "Про землеустрій" (далі - Закон України №858-IV).

Згідно з абзацом першим ст.25 Закону України №858-IV документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Підпункт «й» абзацу другого зазначеної статті Закону визначає види документації із землеустрою, серед яких зокрема:

й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Отже, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Тому проект землеустрою та подальша відповідна процедура необхідні лише у разі: переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної статтею 19 ЗК України, в іншу; зміни виду використання земельної ділянки в межах земель оборони; зміни виду використання земельної ділянки в межах земель сільськогосподарського призначення (окрім наданих для ведення ОСГ, які можуть використовуватись також для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення).

Отже, законом визначено обов`язок отримання від відповідного суб`єкта владних повноважень згоду на поділ земельної ділянки.

За змістом підпункту «а» ч. 2 ст. 22 Закону України №858-IV землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою.

Частиною 2 ст. 22 Закону України №858-IV передбачено, що рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України.

У відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частина 9 ст. 118 ЗК України встановлює, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, процес отримання земельної ділянки у власність є стадійним, завершальною з яких є прийняття уповноваженим державним органом рішення про затвердження проекту землеустрою чи технічної документації та передача земельної ділянки у власність чи користування.

Водночас отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи технічної документації щодо поділу земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16.

За наведених обставин, надання оскарженим рішенням дозволу виконавчому комітету Степанецької сільської ради на виготовлення технічної документації щодо поділу земельних ділянок не означає прийняття позитивного рішення про надання їх у власність чи користування третім особам.

Разом з тим, в розумінні ч.ч. 1-3 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

З наведених законодавчих приписів слідує висновок, що нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) до дня державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки можуть передаватись за відповідним рішенням сільської, селищної, міської ради в оренду.

Вказана передача в оренду жодним чином не перешкоджає в оформленні права власності на таку земельну частку (пай). При цьому, з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування.

Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі.

Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Отже, процес виділення земельних часток (паїв) з масиву завершується оформленням та затвердженням протоколу поділу земельних ділянок, в якому вказується, яка саме та кому належатиме відповідна земельна ділянка.

Наданий позивачем проект землеустрою містить схему розподілу земельних ділянок з відповідними номерами та площами.

Таким чином, після завершення процедури поділу земельного масиву кадастрові номери земельних ділянок :01:001:1121 та :01:001:1120 у будь-якому випадку перестануть існувати, оскільки кожній окремо виділеній земельній частці (паю) буде присвоєно свій кадастровий номер.

Як наслідок, суд зазначає про безпідставність тверджень позивача, що за результатами виготовлення технічної документації на підставі оскарженого рішення перестануть існувати вищенаведені кадастрові номери земельних ділянок.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, завданням адміністративного судочинства є захист прав позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав відсутності порушеного права позивача у правовідносинах, що виникли.

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Понесені судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» та п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко