Справа № 520/14128/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року № 520/14128/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мірзабековій К.С.,

представника позивача - Павлуненко К.Л.,

представника відповідача - Лютянського М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧА ОРГАНІЗАЦІЯ "ХАРКІВ" (провулок Метизний, буд. 12, м. Харків, 61020, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 07.05.2021 № 6 та № 6.

13.08.2021 позивачем через канцелярію суду була подана заява про зміну предмету позову, яка обґрунтована тим, що Державною податковою службою України за наслідками процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 07.05.2021 № 6 та № 6, рішення № 6 скасовано в частині застосування штрафних санкцій. Позивачем 04.08.2021 було отримане нове податкове повідомлення-рішення від 26.07.2021 № 6, яке було прийняте відповідачем замість податкового повідомлення - рішення № 6.

16.09.2021 протокольною ухвалою суду була прийнята до розгляду заява позивача про зміну предмету позову, тому в даній судовій справі суд продовжує розгляд справи № 520/14128/21 з урахуванням цієї заяви, а предмет позову: скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 07.05.2021 № 6 та від 26.07.2021 № 6.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується зі спірними податковими повідомленнями - рішеннями, оскільки вважає, що відповідачем безпідставно нарахована сума податкових зобов`язань з податку на додану вартість внаслідок не підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами - постачальника позивача.

Представником відповідача надано відзив на позов, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зважаючи на правомірність визначення податкових зобов`язань та відповідно штрафних санкцій, а тому позовні вимоги щодо скасування відповідних повідомлень - рішень є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій останнім підтверджена правова позиція, викладена в позові.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в адміністративному позові та відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступного висновку.

Головним управлінням ДПС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧА ОРГАНІЗАЦІЯ "ХАРКІВ, за результатами якої складено акт перевірки від 01.04.2021 № 5453/20-40-07-06-10/36817060.

В акті перевірки зазначено наступні порушення:

П. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 155 175 грн та завищено від`ємне значення в загальній сумі 210 777 гривень.

На підставі висновків акту перевірки від 01.04.2021 № 5453/20-40-07-06-10/36817060 (з урахуванням рішення за результатами розгляду скарги Державною податковою службою України) контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомлення: від 07.05.2021 № 6 про зменшення розміру від`ємного значення в розмірі 210 777 грн та від 26.07.2021 № 6 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 370 692,5 гривень.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями -рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

По суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Стаття 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПКУ) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і збрів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п. 1.1 ст. 1 ПКУ).

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПКУ платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення) - первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозоли адміністрації на їх проведення.

Згідно з підпунктом 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до підпунктів 2.15 та 2.16 пункту 2 Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах господарського та податкового обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що позивач у періоді, який перевірявся, мав господарські відносини, зокрема з ТОВ «САМЕРСТРЕЙД», ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ», на підставі яких позивачем формувався податковий облік.

Так, 24 червня 2019 року, між ТОВ «ВО «ХАРКІВ» та ТОВ «САМЕРСТРЕЙД» було укладено Договір купівлі-продажу від 24.06.2019 № 123.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткову накладну від 03.07.2019 № 2, товарно-транспортну накладну від 03.07.2019 № 2.

Оплата за отриманий товар позивачем проводилася шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, виписками по рахунку позивача.

Також, 24 червня 2019 року, між ТОВ «ВО «ХАРКІВ» та ТОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ», ТОВ «АВІВАТРЕЙД», ТОВ «УКРТРАНС ТРЕЙД», ТОВ «ІНДАСТРІ ПРО СТАРТ» було укладено Договір поставки від 24.06.2019 № 36.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткову накладну від 03.07.2019 № 1 та від 06.11.2019 № 37, товарно-транспортною накладною від 03.07.2019 № 1, від 06.11.2019 № 37.

Оплата за отриманий товар позивачем проводилася шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, виписками по рахунку позивача.

Також, 22 квітня 2019 року, між ТОВ «ВО «ХАРКІВ» та ТОВ «АВІВАТРЕЙД» було укладено Договір поставки від 22.04.2019 № АТ-220401.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткову накладну від 24.04.2019 № РН-240404, видаткову накладну від 20.06.2019 № РН-200603, товарно-транспортну накладну від 24.04.2019 № 240404, від 20.06.2019 № 200603.

Оплата за отриманий товар позивачем проводилася шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, виписками по рахунку позивача.

Також, 15 жовтня 2019 року, між ТОВ «ВО «ХАРКІВ» та ТОВ «УКРТРАНС ТРЕЙД» було укладено Договір поставки від 15.10.2019 № 163.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткову накладну від 15.11.2019 № 40 та видаткову накладну від 18.11.2019 № 39, товарно-транспортну накладну від 15.11.2019 № 40 та від 18.11.2019 № 39.

Оплата за отриманий товар позивачем проводилася шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, виписками по рахунку позивача.

Також, 24 квітня 2019 року, між ТОВ «ВО «ХАРКІВ» та ТОВ «ІНДАСТРІ ПРО СТАРТ» було укладено Договір поставки від 24.04.2020 № 120.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткову накладну від 08.05.2020 № 16, товарно - транспортну накладною від 08.05.2020 № 16.

Оплата за отриманий товар позивачем проводилася шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, виписками по рахунку позивача.

Позивач вважає, що наданих зазначених вище первинних документів достатньо для підтвердження реальності здійснених господарських операцій.

Разом з тим, суд зауважує, що позивачем надано виключно документи, які фіксують факт укладання правочинів (договори) та їх результати (рахунки на оплату, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, виписки по рахункам). Однак, матеріали справи не містять підтвердження фактичного виконання сторонами договірних зобов`язань, тобто доказів вчинення певних дій у ході постачання та реалізації товарів, що є предметом договорів, в т.ч. про фактичний рух активів.

Зокрема, договорами, укладеними позивачем з постачальниками передбачено надання сертифікатів якості товару або іншого документу, який підтверджує якість продукції, товарно-транспортних накладних, гарантійних зобов`язань, а здача-прийняття товару здійснюється по якості і кількості відповідно до документів, підтверджуючих кількість і якість. Проте, позивачем не надано таких документів ані до контролюючому органу, ані до суду .

Крім того, позивачем не надано документів щодо наявності у власності чи користуванні позивача складських приміщень для зберігання товару, а також документів, що підтверджують оприбуткування придбаного товару позивачем, його зберігання тощо.

Між тим, при реальному вчиненні зазначених господарських операцій відсутність вказаних документів у позивача викликає сумніви у реальності здійснення таких операцій, оскільки з видаткових накладних вбачається великий обсяг придбаного товару.

Так, водії, які вказані в товарно - транспортних накладних не були співробітниками перевізників, а водій ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу від різних підприємств в один і той же день. Крім того, в товарно - транспортних накладних не заповнені всі графи, які обов`язкові для їх заповнення. Таким чином, надані до перевірки документи складені з відображенням недостовірних даних.

Разом з тим, відповідно до наданих документів та баз даних ДПС України встановлено, що у ТОВ «Самерстрейд», ТОВ «Лаундж Естейт», ТОВ «Укртранс Трейд» на момент здійснення взаємовідносин засновником, директором та головним бухгалтером є одна і та юридична особа ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ). Також встановлено, що ТОВ «Укртранс Трейд» та ТОВ «Лаундж Естейт» на момент здійснення взаємовідносин з ТОВ «ВО «Харків» були зареєстровані за однією податковою адресою: вул. Космонавта Комарова, 10, кв. 100 А, м. Одеса. Варто врахувати, що відповідно до Опендатабот (сервіс моніторингу реєстраційних даних українських компаній та судового реєстру для захисту від рейдерських захоплень і контролю контрагентів) за адресою: вул. Космонавта Комарова, 10, кв. 100 А, м. Одеса, зареєстровано 17 підприємств, що вказує на масову адресу реєстрації.

Крім того, відповідно до наданих документів та баз даних ДПС України встановлено, що податкова адреса у ТОВ «Самерстрейд» на момент здійснення взаємовідносин - вул. Хімічна, 1/27, кв. 213, м. Одеса. Варто врахувати, що відповідно до Опендатабот (сервіс моніторингу реєстраційних даних українських компаній та судового реєстру для захисту від рейдерських захоплень і контролю контрагентів) за адресою: вул. Хімічна, 1/27, кв. 213, м. Одеса, зареєстровано 13 підприємств, що вказує на масову адресу реєстрації.

До того ж, відповідно до наданих документів та баз даних ДПС України встановлено, що податкова адреса ТОВ «Індастрі Про Старт» на момент здійснення взаємовідносин - вул. Приморська, 18 А, кв. 19, м. Одеса. Варто врахувати, що відповідно до Опендатабот (сервіс моніторингу реєстраційних даних українських компаній та судового реєстру для захисту від рейдерських захоплень і контролю контрагентів) за адресою: вул. Приморська, 18 А, кв. 19, м. Одеса, зареєстровано 3 підприємства, що вказує на масову адресу реєстрації.

А відповідно до наданих документів та баз даних ДПС України встановлено, що податкова адреса ТОВ «Авіватрейд»» на момент здійснення взаємовідносин вул. Північне Шосе, буд. 12, м. Запоріжжя. Варто врахувати, що відповідно до Опендатабот (сервіс моніторингу реєстраційних даних українських компаній та судового реєстру для захисту від рейдерських захоплень і контролю контрагентів) за адресою вул. Північне Шосе, буд. 12, м. Запоріжжя, зареєстровано 20 підприємств, що вказує на масову адресу реєстрації.

Судом встановлено, що інформація щодо місця та обставин укладання договорів із контрагентами - постачальниками, зокрема, під час обговоренні та затвердженні умов угод, порядку підпису (особиста зустріч, відправка поштою, докази такої відправки-реквізити поштового відправлення тощо) як до перевірки, так і до матеріалів судової справи, не надавалася.

Відповідно до проведеного аналізу інформаційних баз даних на момент здійнення взаємовідносин у контрагентів - постачальників відсутні основні фонди, виробничі потужності, складські приміщення, які необхідні для вчинення господарські операції.

Будь - яких пояснень щодо цих обставин представник позивача під час розгляду судової справи не надав.

З огляду на вказане суд вважає, що позивачем на підтвердження виконання вказаних господарських договорів не надано документів, які підтверджують фактичний рух його активів та реальні зміни в майновому стані, а податкових та видаткових накладних недостатньо для здійснення висновку про реальність виконання цих договорів. Фактично, крім документів у паперовому вигляді, які підтверджують факт укладення договорів, складення видаткових і податкових накладних, а також проведення оплати, інших доказів на підтвердження реальності господарських відносин позивачем суду не надано. Проте договори, податкові та видаткові накладні не є тими первинними документами, які підтверджують фактичний рух активів і реальне постачання товару від постачальників позивачу.

У постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 826/27811/15 викладено правовий висновок, згідно з яким положення абз. 1 п. 44.6 ст. 44 ПК України вимагає наявність документів на час складення податкової звітності, встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила як виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності. Вона є складовою механізму правового регулювання податкового обліку і не входить в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.02.2021 у справі № 804/588/17, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місцезнаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені, в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.06.2021 у справі № 821/1949/17, про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі, і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні; відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій; неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місцезнаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів; виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; та інші обставини, які в можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі, преференцій з боку держави (податковий кредит).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правових відносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду.

Зважаючи на наведене, суд погоджується з прийнятими Головним управлінням ДПС у Харківській області податковими повідомленнями - рішеннями від від 07.05.2021 № 6 та від 26.07.2021 № 6, та вважає їх правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність податкових повідомлень - рішень від 07.05.2021 № 6 та від 26.07.2021 № 6, прийнятих відносно позивача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧА ОРГАНІЗАЦІЯ "ХАРКІВ" (провулок Метизний, буд. 12, м. Харків, 61020, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 27 вересня 2021 року.

Суддя Заічко О.В.