Справа № 160/6025/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2021 року Справа № 160/6025/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «САНПРО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
На виконання вимог ухвали суду від 09.07.2020р. позивачем до канцелярії суду 07.07.2020р. надано документи, якими усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «САНПРО» прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6025/20, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами з 13.08.2020 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
11.08.2020 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов та витребувані ухвалою суду від 13.07.2020 р. докази.
У поданому відзиві відповідач пред`явлений позов не визнав та просив відмовити у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «САНПРО» у повному обсязі, посилаючись на те, що згідно з даними інформаційної системи контролюючого органу та інтегрованої картки платника ЄСВ ТОВ «САНПРО» станом на 01.02.2020 року у останнього виникла недоїмка зі сплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань з єдиного внеску у розмірі 113525,49грн., а тому саме на цю суму недоїмки і виставлено спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки). При цьому, відповідно до п.4 розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) може бути сформована не лише на підставі актів документальних перевірок, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку і сплати ЄСВ. Отже, на думку відповідача, спірна вимога є законною та скасуванню не підлягає.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року вирішено перейти до розгляду адміністративної справи №160/6025/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07 жовтня 2020 року о 10:00 год.
У підготовче судове засідання 07 жовтня 2020 року сторони не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи, причин неявки до суду не повідомили.
Підготовче судове засідання було відкладено на 03.11.2020 року на 13:00год.
Представник позивача в підготовче судове засідання 03.11.2020р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 03.11.2020 року на електронну адресу суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 03.11.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Підготовче судове засідання було відкладено на 10.11.2020 року на 16:00год.
Представник позивача в підготовче судове засідання 10.11.2020р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, причин неявки до суду не повідомив.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 10.11.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 10.11.2020 року до канцелярії суду від нього надійшло клопотання, в якому останній просив продовжити строк підготовчого провадження у справі №160/6025/20 з метою надання додаткових доказів у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду підготовчого провадження у справі було задоволено та продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/6025/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «САНПРО» до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу до 08 грудня 2020 року.
Наступне підготовче судове засідання призначити на 08 грудня 2020 року об 11:00год.
16.11.2020 р. до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Молоданова М.Ю. від 08 грудня 2020 року №613 справа №160/6025/20 знята з розгляду 08 грудня 2020 року у зв`язку із перебуванням судді Турової Олени Михайлівни з 07.12.2020 року по 11.12.2020 року, включно, у щорічній відпустці.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 22 грудня 2020 року о 10:30год.
Представник позивача в підготовче судове засідання 22.12.2020р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 22.12.2020 року на електронну адресу суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 22.12.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, причини неявки до суду не повідомив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу №160/6025/20 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 19 січня 2021 року о 13:15год.
Позивач в судове засідання на 19.01.2021 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача в судове засідання 19.01.2021 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, з огляду на таке.
Не погодившись з вказаною вимогою, позивач подав на неї скаргу від 27.03.2020 року вих. №27/03-1ю до ДПС України.
Не погоджуючись з вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з п.п.1,2,4 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
База нарахування єдиного внеску визначається статтею 7 Закону №2464-VI.
Абзацом першим частини 5 статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).
Відповідно од абз.1 ч.7 ст.9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Абзацами 1 та 2 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.
Згідно з ч.11 ст.9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
За приписами ч.12 ст.9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
Частиною 2 статті 25 Закону №2464-VI встановлено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VI, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою у розумінні приписів п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, та стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до ч.3 ст.25 Закону №2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Згідно з абз.1, 3 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Частиною 6 статті 25 Закону №2464-VI визначено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Аналогічні положення закріплено у п.6.8 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. №449 (далі Інструкція №449), згідно з яким, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Відповідно до ч.10 ст.25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Крім того, ч.11 ст.25 Закону №2464-VI передбачено підстави та розміри штрафних санкцій, які можуть застосовуватися податковим органом до платника єдиного внеску, в тому числі і за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п.2 ч.12 ст.25 Закону №2464-VI); за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску (п.3 ч.12 ст.25 Закону №2464-VI) тощо.
Згідно з ч.13 ст.25 Закону №2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.
За приписами ч.14 ст.25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення. Оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення податковим органом вищого рівня, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів.
Абзацом 4 частини 15 статті 25 Закону №2464-VI визначено, що суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.
Відповідно до ч.16 ст.25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
З матеріалів справи слідує, що відповідно до наявного в них витягу з інтегрованої картки платника ЄСВ ТО «САНПРО» відображено, що впродовж 2019 року позивачем самостійно задекларовано зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 594 225,89 грн., а сплачено лише 499 031,87 грн., що на 95 194,02 грн. менше від самостійно задекларованих зобов`язань платника:
Впродовж січня 2020 року позивачем самостійно задекларовано зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 60 100,25 грн., а саме:
водночас, сплачено платником лише 41 768,78 грн., що на 113 525,49 грн. менше від самостійно задекларованих зобов`язань платника.
Таким чином, враховуючи, що станом на 01.01.2020 року у позивача обліковувалась недоїмка в розмірі 95 194,02 грн., пр. цьому, впродовж січня 2020 року згідно з поданою підприємством декларацією платником самостійно нараховано до сплати ще 60 100,25 грн., проте, сплачено лише 41 768,78 грн., станом на 31.01.2020 року у ТОВ «САНПРО» виникла недоїмка зі сплати ЄСВ в загальному розмірі 113 525,49 грн., яка обліковується в його інтегрованій картці.
З інтегрованої картки позивача також слідує, що через несвоєчасність сплати узгоджених грошових зобов`язань з єдиного внеску (самостійно задекларованих), останньому нараховувалась пеня та штрафні санкції.
Отже, підприємством протягом 2019-2020р.р. здійснювалася сплата самостійно задекларованих зобов`язань з єдиного внеску, проте, з урахуванням вимог ч.6 ст.25 Закону №2464-VI та п.6.8 Інструкції №449, зарахування цих коштів здійснено на погашення суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
При цьому, позивачем жодним чином не заперечуються суми самостійно задекларованих ним грошових зобов`язань з ЄСВ та факт подачі вищевказаних декларацій.
Так, відповідно до пунктів 2-4 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції(для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи). При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина порядковий номер, 3 частина літера «У» (узгоджена вимога). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Судом встановлено, що оскаржувану вимогу сформовано та надіслано позивачу на підставі облікових даних інформаційної системи контролюючого органу, як платнику внеску (юридичній особі), який на кінець календарного місяця має борг зі сплати єдиного внеску на суму, що перевищує 10 гривень.
Доводи позивача відносно того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ має формуватися виключно на підставі актів документальних перевірок платника є безпідставними та необґрунтованими та прямо спростовуються вищенаведеними приписами п.4 розділу VІ Інструкції №449, згідно з якими вимога про сплату боргу (недоїмки) може бути сформована не лише на підставі актів документальних перевірок, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу, що й мало місце у даному випадку.
Доводи позивача про те, що у спірній вимозі не визначений період нарахування, що є порушенням форми такої вимоги, судом не приймаються, оскільки чинним законодавством не передбачено такої передумови до форми вимоги як зазначення в останній періоду нарахування.
Натомість, оскаржувана вимога відповідно до встановленої форми містить відомості щодо дати, станом на яку у платник ЄСВ наявний заявлений у ній борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску (станом на 31.01.2020р. у даному випадку).
Стосовно доводів позивача про те, що в спірній вимозі відсутня літера «У», а відтак така вимога є неузгодженою та відсутні підстави для її задоволення, суд зазначає наступне.
Абзацами 4 та 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Оскільки позивач скористався правом на оскарження вимоги спочатку в адміністративному, а потім в судовому порядку, то остаточне узгодження сум, зазначених в такій вимозі, відбудеться після набрання законної сили рішенням суду щодо оскарження такої вимоги.
При цьому, суд зазначає, що не зазначення в самій вимозі літери «У» не може бути самостійною підставою для скасування такої вимоги, у разі встановлення правомірності нарахування грошових зобов`язань, зазначених у вимозі, та дотримання порядку винесення вимоги.
Щодо доводів позивача про те, що відповідач порушив 20 денний строк, встановлений ст.56 ПК України, на надання відповіді на скаргу товариства на спірну вимогу, а тому така скарга фактично є задоволеною, судом зазначає таке.
Посилання позивача на приписи ПК України, зокрема, на ст.56 цього Кодексу, у даному випадку є безпідставними, оскільки відповідно до п.1.3 ст.1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Натомість, як зазначалося вище, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає саме Закон №2464-VI, яким також визначено питання щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ.
Так, абз.7 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI, в редакції, чинній до 27.02.2020р., було передбачено, що податковий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення податковим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Наведеним приписам абз.7 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI, в редакції, чинній до 27.02.2020р., кореспондують приписи п.1 розділу ІV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 року №1124 (далі Порядок №1124), яким також передбачено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020р. №465-ІХ, який набрав чинності з 27.02.2020р., внесено зміни до Закону №2464-VI, якими, зокрема, абз.7 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI викладено в такій редакції:
«Податковий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 20 календарних днів з дня отримання скарги на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або уповноважена особа) податкового органу може прийняти рішення про подовження строку розгляду скарги платника єдиного внеску понад встановлений строк, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника єдиного внеску до закінчення 20-денного строку. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платнику єдиного внеску не надсилається протягом 20-денного строку або протягом строку, подовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) податкового органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску з дня, наступного за останнім днем закінчення строків».
Таким чином, з 27.02.2020р. (з дати набрання чинності Законом України від 16.01.2020р. №465-ІХ), застосуванню підлягають норми абз.7 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI в редакції Закону №465-ІХ, відповідно до яких строк розгляду скарги платника єдиного внеску та прийняття за результатами її розгляду вмотивованого рішення і надіслання його платнику єдиного внеску становить саме 20 календарних днів з дня отримання скарги, а якщо вмотивоване рішення за скаргою платнику єдиного внеску не надсилається протягом 20-денного строку або протягом строку, подовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) податкового органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску з дня, наступного за останнім днем закінчення строків.
Наведене вище дає підстави для висновку, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого Законом №2464-VI або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) строку розгляду скарги платника ЄСВ, тобто не направлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника єдиного внеску з наступного за днем закінчення зазначених строків дня. Такий самий правовий наслідок настає в разі, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків розгляду скарги не було надіслано платнику єдиного внеску до спливу двадцятиденного строку для розгляду скарги в процедурі адміністративного оскарження
Визнання скарги повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.
При цьому, суд зауважує, що дійсно, станом на час розгляду справи відповідні зміни щодо строку розгляду скарги платника ЄСВ не було внесено до п.1 розділу ІV Порядку №1124, однак, зважаючи на ієрархію нормативно-правових актів, застосуванню підлягають саме норми Закону №2464-VI, як нормативно-правового акта вищої юридичної сили, а не приписи підзаконного нормативно-правового акта Порядку №1124, що прийнятий на виконання Закону №2464-VI, тому посилання відповідача на норми п.1 розділу ІV Порядку №1124 в частині дотримання строків розгляду скарги позивача на спірну вимогу є безпідставними.
При цьому, відповідно до п.5 розділу ІV Порядку №1124 у разі скасування вимоги або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу вони вважаються відкликаними з дня прийняття рішення контролюючим органом вищого рівня про повне або часткове задоволення скарги, про що зазначається в рішенні відповідного контролюючого органу.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відповідно до статті 139 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова

О.М.Турова