Справа № 500/4628/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4628/21

23 вересня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Філіпович Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монголію та з 04.12.2000 по 30.08.2002 в ПМП «Фінансові гарантії» до страхового стажу - протиправною;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монголію та з 04.12.2000 по 30.08.2002 в ПМП «Фінансові гарантії» та зробити перерахунок пенсії з 05.05.2015.

В обґрунтування позову вказано, що позивач з 05.05.2015 отримує пенсію за віком. 13.01.2021 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.01.2021 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії та вказано, що до його страхового стажу не зараховано періоди роботи в Монголії з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992, а також період роботи в ПМП «Фінансові гарантії» з 04.12.2000 по 30.08.2002.

Позивач стверджує, що спірні періоди роботи підтверджуються записами його трудової книжки, яка є основним документом, який підтверджує стаж роботи для призначення пенсії. При цьому зазначає, що відсутність номеру наказу в записі трудової книжки про звільнення з ПМП «Фінансові гарантії» за наявності дати такого наказу не може бути підставою для не зарахування періоду роботи у цьому підприємстві до страхового стажу. Також звертає увагу, що трудова книжка містить записи, які підтверджують періоди його роботи за кордоном, з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монголію.

У подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з приводу зарахування спірних періодів до страхового стажу, однак відповідач повідомляв про відсутність підстав для вчинення таких дій.

Відтак позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не зарахування згаданих періодів роботи до страхового стажу протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси. Крім того, вказує на наявність підстав для перерахунку пенсії з дати призначення пенсії.

З урахуванням викладеного просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 02.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 23.09.2021 о 09.30 год.

19.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.126-129), у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вказує, що позивачу з 05.05.2015 виплачується пенсія за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працюючому пенсіонеру. Відповідно до документів долучених до заяви на призначення пенсії період роботи з 04.12.2000 по 30.08.2002 в ПМП «Фінансові гарантії» не враховано до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення з роботи відсутній номер наказу.

Листом Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі від 10.06.2015 позивача було повідомлено про необхідність надання уточнюючих довідок для підтвердження періоду роботи з 04.12.2000 по 30.08.2002 в ПМП «Фінансові гарантії».

Також зазначено, що згідно записів трудової книжки з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 позивач направлявся у відрядження в Монголію, однак записи про періоди роботи за кордоном відсутні.

Для зарахування вищезазначених періодів до страхового стажу ОСОБА_1 необхідно було надати уточнюючі довідки із зазначенням періодів роботи за кордоном, посади, а також підстави видачі (номера та дати відповідних наказів).

Таким чином, у відповідності до документів наявних в пенсійній справі та згідно даних Державного реєстру застрахованих осіб страховий стаж позивача становить 34 роки 02 місяці 03 дні. Пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства. Підстав для проведення інших перерахунків на даний час немає.

Повідомлено, що у випадку представлення додаткових документів про стаж, який не враховано при обчисленні пенсії, може бути проведено перерахунок пенсійної виплати.

Враховуючи вищенаведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення, зокрема, щодо перерахунку пенсії, з огляду на що просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні 23.09.2021 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Повідомив суду, що двічі був відряджений на роботу в Монгольську Народну Республіку, працював педагогом, отримував заробітну плату як в Україні, оскільки законодавство передбачала збереження за ним заробітної плати на час відрядження, так і за кордоном. Після закінчення відрядження будь-яких документів не отримував, по приїзду в Україну видавався уповноваженим органом відповідний наказ про повернення з відрядження. Додаткові документи, крім вже зібраних, надати не може, оскільки на свої запити зміг отримати лише ті, що представив у пенсійний орган.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.09.2021 проти позову заперечила, вважає, що відсутні підстави для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача, відтак просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи письмовими доказами, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.05.2015 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працюючий пенсіонер, що вбачається з протоколу про призначення пенсії (а.с.34).

13.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою-запитом щодо зарахованих до його страхового стажу періодів та можливості проведення перерахунку пенсії (а.с.19-29). Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.01.2021 ОСОБА_1 повідомлено, що період роботи з 04.12.2000 по 30.08.2002 в ПМП «Фінансові гарантії» не враховано до розрахунку його страхового стажу, оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення з роботи відсутній номер наказу. Також зазначено, що згідно записів трудової книжки з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 заявник направлявся у відрядження в Монголію, однак записи про періоди роботи за кордоном відсутні.

Вказано, що для зарахування вищезазначених періодів до страховою стажу необхідно надати уточнюючі довідки із зазначенням періодів роботи за кордоном, посади, а також підстави видачі (номера та дати відповідних наказів).

Пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства. Підстав для проведення інших перерахунків на даний час немає (а.с.30-33).

29.03.2021 позивач повторно звернувся із заявою до відповідача щодо зарахування спірних періодів до його страхового стажу (а.с.56-63).

У відповідь на своє звернення отримав листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 13.04.2021 про відсутність підстав для зарахування таких періодів до страхового стажу (а.с.64-67).

У подальшому на неодноразові звернення ОСОБА_1 надано відповіді Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області у листі від 29.06.2021 та Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України у листі від 07.07.2021, у яких йдеться про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в Монгольській Народній Республіці з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992, а також періоду роботи в ПМП «Фінансові гарантії» з 04.12.2000 по 30.08.2002 у зв`язку з необхідністю надання додаткових документів на підтвердження стажу роботи у вказані періоди (а.с.77-80, 81-83).

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та стверджує, що не зарахування до його страхового стажу згаданих періодів роботи порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом досліджено записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 щодо спірних періодів роботи позивача (а.с.164-170), оригінал трудової книжки оглянуто у судовому засіданні.

Щодо періоду роботи в Монгольській Народній Республіці з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 у трудовій книжці наявні такі записи:

Розділ "Відомості про роботу":

Тернопільський обласний відділ народної освіти

Записи №7 і №8, датовані 26.08.1982 та 13.07.1985 - знаходився у відрядженні на педагогічній роботі в Монгольській Народній Республіці, підстава наказ №650-к від 12.07.1985 по Міністерству освіти УРСР (а.с.165, 169).

Запис №20, 15.08.1990-05.10.1992 - знаходився у відрядженні на педагогічній роботі в Монгольській Народній Республіці, підстава наказ №902-к від 01.08.1990 по облуправлінню (а.с.166 зворот).

Вказані записи засвідчені підписами посадових осіб та скріплені печаткою.

Щодо періоду роботи в Приватному малому підприємстві «Фінансові гарантії» з 04.12.2000 по 30.08.2002 у трудовій книжці наявні такі записи:

Розділ "Відомості про роботу":

Запис №28, 04.12.2000 прийнятий на роботу в ПМП «Фінансові гарантії» на посаду комерційного директора, підстава: наказ від 04.12.2000;

Запис №29, 30.08.2002 звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України, підстава: наказ від 30.08.2002 (а.с.167).

Записи про роботу у вказаний періоди засвідчені підписом директора підприємств та скріплені відповідною печаткою.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 , суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок у вказані періоди роботи позивача було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі Інструкція №162), а в подальшому Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 162).

Суд зазначає, що пункти 2.3 та 4.1 Інструкції №162 містять положення, подібні положенням пунктів 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. <…>. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (пункт 2.14 Інструкції №58).

Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.15 Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з абзацом другим пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Як встановлено судом, період роботи ОСОБА_1 в ПМП «Фінансові гарантії» з 04.12.2000 по 30.08.2002 відповідачем не зараховано до страхового стажу, оскільки в записі трудової книжки про звільнення з роботи відсутній номер наказу.

Суд погоджується з тим, що номер наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи в ПМП «Фінансові гарантії» у відповідному записі трудової книжки не вказано, а зазначена лише дата наказу « 30.08.2002». При цьому згаданий запис №29 засвідчений підписом директора підприємства (а.с.167).

Водночас суд звертає увагу, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу в позивача за спірний період.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження вказаного періоду роботи в ПМП «Фінансові гарантії» подано до суду копію довідки №7-2002 від 30.08.2002, виданої ПМП «Фінансові гарантії», щодо спірного періоду роботи ОСОБА_1 на посаді комерційного директора на вказаному підприємстві (а.с.162).

Також на запити позивача надано відповіді у листах Державного архіву Тернопільської області від 10.06.2021 та Архівного відділу Тернопільської міської ради від 22.07.2021, за змістом яких у згадані архівні установи документи ПМП «Фінансові гарантії» на зберігання не надходили (а.с.86, 89). Позивач позбавлений можливості надати додаткові відомості про такий період його діяльності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 04.12.2000 по 30.08.2002 у ПМП «Фінансові гарантії».

Що стосується періодів роботи позивача з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монгольську Народну Республіку, то такі не зараховано відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 з огляду на те, що в трудовій книжці записи про періоди роботи за кордоном відсутні.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пунктів 2, 3 розділу І, пункту 50 розділу ІІ, пунктів 52, 53 розділу ІІІ Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 365 від 25.12.1974, на радянських працівників установ СРСР за кордоном поширюється дія законодавства Союзу РСР та союзних республік з особливостями встановленими цими Правилами.

Радянські громадяни, направлені з СРСР та прийняті на місцях з числа членів сімей цих громадян на штатні посади для роботи в установах СРСР за кордоном, вважаються працівниками цих міністерств (відомств), які здійснюють регулюючу або оперативну діяльність по відношенню до відповідних установ СРСР за кордоном.

Всі посадові призначення та переміщення працівників в установах СРСР за кордоном оформлюються наказами (розпорядженнями) зазначених міністерств (відомств) незалежно від наказу відповідної установи СРСР за кордоном. Записи в трудових книжках щодо роботи за кордоном здійснюються цими міністерствами (відомствами).

До стажу роботи за спеціальністю (педагогічний, медичний та ін.) враховується час роботи в установах СРСР за кордоном по цій спеціальності.

В трудові книжки спеціалістів, які направляються на роботу за кордоном, підприємство (установа, організація) вчиняють запис щодо відкомандирування їх у розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном.

Трудові книжки спеціалістів зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях, на яких вони працювали до виїзду за кордон.

Посадові призначення та переміщення спеціалістів (в тому числі прийнятих на місця з числа членів сім`ї сімей радянських працівників за кордоном) оформлюються у СРСР наказом по міністерству (відомству), яке направляє спеціалістів, а за кордоном - наказом по апарату радника з економічних питань (а в країнах, в яких відсутній радник з економічних питань, наказом по Посольству СРСР).

Записи в трудові книжки спеціалістів вчиняються по закінченню їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств та відомств. В довідках зазначається час роботи за кордоном і посада, а також підстави їх видачі (номери і дати відповідних наказів).

В трудові книжки спеціалістів, прийнятих на місці з числа членів сімей для роботи у радянських будівельних організаціях за кордоном або на об`єктах, які споруджуються за сприянням СРСР, записи про роботу здійснюються відповідними міністерствами (відомствами).

Так, підставою для відмови пенсійного органу у зарахуванні спірних періодів до стажу позивача стало те, що для зарахування таких періодів роботи в закордонному відрядженні потрібно надати уточнюючі довідки із зазначенням періодів роботи за кордоном, посади, а також підстави видачі (номера та дати відповідних наказів).

Разом з тим, суд зауважує, що як вбачається з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки позивача, остання містить записи №7, №8 та №20, відповідно до яких ОСОБА_1 у періоди з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 знаходився у відрядженні на педагогічній роботі в Монгольській Народній Республіці. Записи зроблені установою, у якій позивач працював до виїзду за кордон та підставі відповідних наказів: №650-к від 12.07.1985 по Міністерству освіти УРСР та №902-к від 01.08.1990 по облуправлінню.

На запит ОСОБА_1 . Управлінням освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації з архіву управління надано копії таких документів: наказу Управління народної освіти Тернопільської обласної ради №902-К від 01.08.1990, листа Міністерства народної освіти №12/5-310 від 06.07.1990 «Про відрядження спеціалістів до МНР на педагогічну роботу у 1990», наказу Міністерства освіти Української РСР № 650к від 12.07.1985 та листа Міністерства освіти Української РСР №11/5-480 від 23.06.1982 (а.с.49-55).

Суд зауважує, що наведені документи виключають будь-які об`єктивні сумніви щодо правильності записів трудової книжки позивача про періоди його роботи з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 у Монгольській Народній Республіці.

Також суд враховує пункт 42 розділу 2 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету з питань праці і заробітної плати Ради Міністрів СРСР від 25.12.1974 року № 365, який передбачає, що на соціальне страхування працівників закладів СРСР за кордоном, що направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу за місцем на штатні посади із складу членів сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, що встановлюються урядом СРСР від сум заробітної плати, що сплачується вказаним працівником в радянській та іноземній валютах.

Пунктом 70 розділу 4 цих же Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, визначено, що за працівниками, скерованим в службове відрядження з СРСР за кордон, зберігається робоче місце (посада) і середній заробіток.

Наведені положення Правил про умови праці радянських працівників за кордоном підтверджують висновок суду про необхідність зарахування до стажу роботу позивача період його відрядження до Монгольської Народної Республіки.

Також суд звертає увагу, що в силу положень статті 44 Закону № 1058-IV відповідач наділений відповідними повноваженнями щодо можливості самостійного звернення до відповідних установ та організацій задля перевірки відомостей про роботу особи, однак цього не зробив. Вважаючи, що позивач не надав достатньо відомостей, що підтверджують страховий (трудовий) стаж, або поставивши такі відомості під сумнів, орган пенсійного фонду не позбавлений права робити відповідні запити та перевірки.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи ОСОБА_1 підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

За таких обставин суд вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в Монгольській Народній Республіці з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992, а також періоду роботи в ПМП «Фінансові гарантії» з 04.12.2000 по 30.08.2002.

Відтак наявні достатні обґрунтовані підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Монгольській Народній Республіці з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992, а також період роботи в ПМП «Фінансові гарантії» з 04.12.2000 по 30.08.2002. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок пенсії позивача з 05.05.2015, тобто з дати призначення пенсії за віком, то суд зазначає таке.

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Відтак з моменту призначення пенсії, яке відбулось 05.05.2015, позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії та звернутись із відповідною заявою про її перерахунок. З такою заявою ОСОБА_1 звернувся 13.01.2021.

При цьому за змістом частини четвертої статті 45 Закону №1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Матеріалами справи підтверджено, що із заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_1 звернувся 13.01.2021, тому є підстави для перерахунку його пенсії з 01.01.2021 з урахуванням зарахованих судом періодів до його страхового стажу.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то сплачений позивачем судовий збір при подані позову до суду в сумі 908,00 грн відповідно до квитанції №35966 від 28.07.2021 (а.с.105), необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 454,00 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монгольську Народну Республіку та з 04.12.2000 по 30.08.2002 в Приватному малому підприємстві «Фінансові гарантії».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.08.1982 по 13.07.1985 та з 15.08.1990 по 05.10.1992 під час відрядження в Монгольську Народну Республіку та з 04.12.2000 по 30.08.2002 в Приватному малому підприємстві «Фінансові гарантії» та здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з 01.01.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14035769).

Повний текст рішення складено та підписано 27 вересня 2021 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.