Справа № 280/3386/21
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року о 16 год. 15 хв.Справа № 280/3386/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Новікової І.В.

за участю секретаря судового засідання Півоварової В.П.

представника позивача - Кацюби М.В.,

представника відповідачів - Усатенка Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора

про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Запорізької обласної прокуратури (далі - відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за №2 від 20.01.2021 про неуспішне проходження начальником Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації;

визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №416к від 18.03.2021 про звільнення позивача з посади начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури з 19.03.2021;

поновити позивача в органах Запорізької обласної прокуратури з 20.03.2021;

поновити позивача на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями посаді начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в органах Запорізької обласної прокуратури з 20.03.2021;

стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 20.03.2021 і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 29.04.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 26.05.2021.

26.05.2021 продовжено підготовче провадження на 30 днів, а підготовче засідання відкладено на 15.06.2021.

Ухвалою суду від 15.06.2021 підготовче засідання відкладено на 27.07.2021.

Ухвалою суду від 27.07.2021 провадження у справі зупинено до 08.09.2021, для надання сторонам додаткового часу для примирення.

08.09.2021 провадження у справі поновлено, а також закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 15.09.2021.

15.09.2021 в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він працював на посаді начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області, а з 19.03.2021 позивач звільнений з займаної посади та органів прокуратури відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Разом з тим, позивач вважає, що його звільнено за відсутності встановлених законодавством підстав та без дотримання порядку розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Позивач вказував на те, що підставою для прийняття спірного наказу про його звільнення послугувало рішення кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора. Разом з тим, позивач вважає, що відповідачем порушено порядок проведення атестації, а саме рішення є невмотивованим. Позивач зазначає, що він успішно пройшов два етапи тестування, проте на етапі співбесіди кадрова комісія дійшла необґрунтованих висновків щодо порушення позивачем вимог професійної етики та доброчесності у подіях які викладені у скарзі громадянина ОСОБА_2 . Разом з тим, позивач зазначає, що обставини наведені у скарзі ОСОБА_2 вже були предметом перевірки та не знайшли свого підтвердження.

Також, позивач вказував і на протиправність його звільнення з підстави закріпленої у пункті 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», оскільки ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якій працював позивач, на дату звільнення не відбувалось.

З підстав викладених у позовній заяві та у наданих під час розгляду справи поясненнях, представник позивача просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач 1 проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що згідно пункту 19 Закону №113-ІХ від 19.09.2019 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема, при наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури. Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту. Відповідач вказував на безпідставність доводів щодо того, що не відбувалося ліквідації органу прокуратури чи скорочення посад, оскільки юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», в даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що він діяв правомірно та у межах наданих повноважень, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволення позовних вимог.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні підтримав позицію викладену у письмових поясненнях та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 - Офіс Генерального прокурора проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачем самостійно подано Генеральному прокурору заяву про проходження атестації, тобто позивачем надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII.

Зазначає, що позивачем успішно пройдено перші етапи атестації, проте під час проведення співбесіди з позивачем комісія з`ясувала обставини які свідчать про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Також, відповідач 2 вказує на те, що комісія дослідивши відповідь на практичне завдання прокурора ОСОБА_1 комісією встановлено, що ним практичне завдання виконано неправильно. Зазначено, що прокурор ОСОБА_1 не надав відповіді на друге і третє поставлене питання практичного завдання, що свідчить про недотримання ним критерія професійної компетентності та його неналежний рівень. Також, відповідач вказав на те, що прокурор ОСОБА_1 не зміг спростувати фактів, викладених в скарзі ОСОБА_2 , а дії ОСОБА_1 , які полягають в проведенні чисельних необґрунтованих слідчих дій, мають ознаки втручання в господарську діяльність та підривають бізнес-середовище в регіоні. Відповідач вважає, що ОСОБА_1 порушив вимоги Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, а відповідно неуспішно пройшов атестацію. Вказує, що підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури. Зазначені норми Закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами. З урахуванням викладеного позивач вказував на правомірність спірних рішень та відсутність підстав для їх скасування.

25.09.2019 набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-IX).

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Судом встановлено, що позивачем до Генерального прокурора надано Заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, в якій позивач просив перевести його на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації.

20 січня 2021 року Другою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення №2 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації.

18.03.2021 керівником Запорізької обласної прокуратури видано наказ №416к, яким на підставі статті 11 Закону України «Про прокуратуру», підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказано звільнити ОСОБА_1 з посади начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 19 березня 2021 року (а.с.38, т.1). Підстава: рішення кадрової комісії від 20.01.2021 №2.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття рішення кадровою комісією та наказу про звільнення, звернувся до суду із цим позовом.

Щодо правомірності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, суд зазначає наступне.

Пунктом 9 розділу ІІ Закону №113 визначено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Відповідно до п.п. 10-14 розділу ІІ Закону №113 прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка:

1) професійної компетентності прокурора;

2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Пунктами 16-17 розділу ІІ Закону №113 визначено, що за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

Згідно із п. 19 розділу ІІ Закону №113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

На виконання вимог Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Порядку № 221, атестація прокурорів - це встановлена Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Згідно пунктів 2, 4 Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України проводиться відповідними кадровими комісіями, порядок роботи яких, перелік і склад визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання ( п. 6 Порядку № 221).

Згідно із пунктом 8 Порядку №221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Згідно із п.2 розділу IV Порядку №221 до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання (п. 8 розділу IV Порядку №221).

Судом встановлено, що позивач визнаний таким, що неуспішно пройшов атестацію саме на етапі співбесіди, а саме кадровою комісією вказано на те, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Так, кадровою комісією зокрема вказано на порушення ОСОБА_1 вимог професійної компетентності, професійної етики та доброчесності під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000081 від 17.07.2017 за фактом самовільного захоплення земельних ділянок на території Василівського району. Комісією вказано на те, що прокурор ОСОБА_1 своїми діями перешкоджав громадянину ОСОБА_2 збирати врожай на орендованих земельних ділянках, ухвалював невмотивовані процесуальні рішення про вилучення сільськогосподарської техніки, тощо. Проте, в подальшому кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу злочину, що свідчить про відсутність в діях громадянина ознак кримінального правопорушення.

З зазначеного кадровою комісією, суд зазначає, що прокурор, як представник держави, зобов`язаний безумовно відповідати встановленим вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Недотримання прокурором встановлених вимог професійної компетентності, професійної етики та доброчесності є підставою для вирішення питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до ступеню вчиненого дисциплінарного проступку.

Разом з тим, суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Суд зазначає, що обставини викладені у скарзі громадянина ОСОБА_2 є суттєвими звинуваченнями у бік прокурора Басіка О.В., які не можуть бути вирішені в ході проходження атестації прокурора, оскільки фактично позивача звинувачено у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, судом встановлено, що питання порушені у скарзі ОСОБА_2 були предметом кримінального провадження №0000357 від 01.08.2019, досудове розслідування у якому проводилось ТУ ДБР, розташованому у місті Мелітополі, за фактом ч.2 ст.364 КК України.

Проте, починаючи з 01.08.2019 позивача не визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, відсутній відповідний вирок суду, як і відсутні будь-які беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення позивачем кримінального правопорушення або суттєвого дисциплінарного проступку.

Більш того, питання викладені у скарзі громадянина ОСОБА_2 були предметом дисциплінарного провадження щодо прокурора ОСОБА_1 .

Так, 30.07.2020 Офісом Генерального прокурора прийнято рішення №173дп-20 «Про закриття дисциплінарного провадження стосовно начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області», яким дисциплінарне провадження №07-167дс-19дп-20 стосовно начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області закрито.

При цьому, дисциплінарною комісією вказано на те, що в діях прокурора ОСОБА_1 відсутні ознаки будь-якого дисциплінарного проступку.

Отже, оскільки обставини викладені у скарзі громадянина ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, як в рамках дисциплінарного провадження так і в рамках кримінального провадження, то відповідно такі обставини не могли слугувати підставами для висновків атестаційної комісії про недотримання прокурором встановлених вимог професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

При цьому, суд зазначає, що вчинення прокурором кримінального правопорушення є самостійною підставою для прийняття рішення щодо його звільнення з органів прокуратури.

Також, судом в ході розгляду адміністративної справи було проведено огляд відеозапису щодо проведення співбесіди з прокурором ОСОБА_1 під час огляду якого встановлено, що позивач надавав належним чином відповіді на питання атестаційної комісії.

Будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність ОСОБА_1 встановленим вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності судом не встановлено, а відповідачами не доведено.

Рішень судів, які б свідчили про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, порушення ним норм чинного законодавства підчас виконання покладених на нього обов`язків, до матеріалів адміністративної справи не надано.

При цьому, на переконання суду, приймаючи спірне рішення кадрова комісія безпідставно не врахувала те, що позивача протягом багатьох років сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, не мав дисциплінарних стягнень, а також успішно пройшов попередні етапи тестування, у тому числі і оцінку професійної компетентності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків кадрової комісії, їх недоведеність належними доказами, у зв`язку з чим таке рішення кадрової комісії підлягає скасуванню, як протиправне.

Щодо правомірності наказу керівника Запорізької обласної прокуратури в частині звільнення позивача, відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», суд зазначає що оскільки рішення кадрової комісії є протиправним, то відповідно і наказ, який виданий на виконання такого рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, з огляду на протиправність наказу про звільнення, наявні правові підстави для поновлення позивача в органах прокуратури та на посаді аналогічній тій, яку він обіймав до звільнення, з урахуванням того, що на момент винесення рішення по даній справі відбулась реорганізація органів прокуратури.

За таких обставин, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде досягнуто шляхом поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями посаді начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в органах Запорізької обласної прокуратури з 20.03.2021.

В постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи (пункт 32 Пленуму).

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Так, згідно з вимогами пункту 2 розділу ІІ Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).

В матеріалах справи міститься довідка Запорізької обласної прокуратури, відповідно до якої середньомісячна заробітна плата та середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 24324,89 грн. та 1247,43 грн. відповідно.

Останнім робочим днем позивача є 19.03.2021, а відповідно позивач має право на відшкодування середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 20.03.2021 по 15.09.2021 (122 робочих днів).

А відтак сума заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача з Запорізької обласної прокуратури становить 152186,46 грн. (1247,43 х 122 = 152186,46 грн.).

При цьому, позовні вимоги про стягнення заробітку по день фактичного поновлення на роботі задоволенню не підлягають, оскільки суд ухвалюючи рішення повинен визначити конкретну суму, яка підлягає стягненню на користь позивача.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури, а також в частині стягнення заробітної плати у межах суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241, 243-246, 250 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (вул.Матросова, буд.29-А, м.Запоріжжя, 69005, ), Офісу Генерального прокурора (01601, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за №2 від 20.01.2021 про неуспішне проходження начальником Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації.

Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №416к від 18.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури з 19.03.2021.

Поновити ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями посаді начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в органах Запорізької обласної прокуратури з 20.03.2021.

Стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 20 березня 2020 року по 15 вересня 2021 року у сумі 152186,46 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 24324,89 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями посаді начальника Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в органах Запорізької обласної прокуратури.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 24.09.2021.

Суддя І.В. Новікова