Справа № 320/13994/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року № 320/13994/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міжрегіональне управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування прийнятої відповідачем постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №220086 від 08.09.2020 у розмірі 8500 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що спірною постановою до нього за перевищення габаритно-вагових нормативів при перевезенні вантажу застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн. відповідно абзацу 14 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач не погоджується з правомірністю застосування штрафу та зазначає, що посадовими особами відповідача було проведено габаритно-ваговий контроль з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, позивач зауважив, що зі змісту документів, які були складені за результатами проведення габаритно-вагового контролю, зокрема, акта, довідки, розрахунку та документа з назвою "Результати зважування" неможливо встановити характеристики зважувального обладнання, яке було використано відповідачем під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу ОСОБА_1 .

Позивач зазначив, що жоден із вказаних документів не містить посилань на вимірювальну техніку, зокрема, на автомобільні електронні ваги марки AR-Wim, заводський номер НОМЕР_1 , копія свідоцтва про повірку якого була надана ОСОБА_1 контролюючим органом.

Крім того, відповідач зазначив, що з свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М05904920 від 20.05.2020, яке видане ДП "Київоблтандартметрологія" слідує, що метрологічна атестація для такого способу зважування не проводилась, а документ виданий неуповноваженим органом.

Також позивач зауважив, що з вказаного свідоцтва вбачається, що діапазон зважування відповідною вимірювальною технікою максимально становить від 0,4 тони до 30 тон, у той час як маса автомобіля позивача становить 44,1 тони, що, на думку позивача, свідчить про те, що вказане технічне обладнання не може застосовуватись для проведення габаритно-вагового контролю відповідного транспортного засобу.

Крім того, позивач звернув увагу на те, що в силу вимог чинного законодавства вагове обладнання повинне забезпечувати поосьове зважування транспортного засобу у русі, а тому, позивач вважає, що додавання відповідачем навантаження двох осей та зазначення про перевищення параметрів навантаження на здвоєну ось є необґрунтованим.

Позивач зауважив, що ним було здійснено перевезення ячменю, який є сипучим вантажем, однак на момент проведення габаритно-вагового контролю була відсутня методика зважування сипучих вантажів, що унеможливлює встановлення факту порушення вагових параметрів при перевезенні сипучого вантажу.

Також позивач стверджує, що розрахунок, який був складений посадовими особами контролюючого органу за результатами проведення габаритно-вагового контролю, не містить підпису, посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка його склала, а також номеру та дати здійснення розрахунку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що посадовими особами контролюючого органу під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача було встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала транспортні перевезення з перевищенням навантаження на одиничну здвоєну вісь: 19,9 тони, у той час як нормативно допустиме навантаження - 18 тони.

Відповідач зазначив, що посадовими особами контролюючого органу було дотримано порядок проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача. Так, зважування транспортного засобу позивача було здійснено на повіреному належним чином обладнанні, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М05904920.

При цьому, відповідач наголосив на тому, що відповідно до вказаного свідоцтва ваги автомобільні електронні марки AR-Wim зав. №0011094, виробник "ESIT", відповідають вимогам ДСТУ Omil R134-1:2010, прилад для зважування дорожніх ТЗ у русі та вимірювання навантаження на вісь. Отже, діапазон від 0,4 тони до 30 тон стосується зважування однієї вісі, а не загальної ваги транспортного засобу, як стверджує позивач.

Крім того, відповідач зауважив, що відсутність методики зважування сипучих вантажів не є підставою для звільнення перевізника від відповідальності у разі встановлення факту перевищення вагових та габаритних параметрів.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 04.04.2013 зареєстрована в якості юридичної особи, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

17.07.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на ділянці дороги м05 "Київ-Одеса" км 450+500 для здійснення габаритно-вагового контролю було зупинено автомобіль марки DAF модель FAR XF95, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причіпом марки Sommer моделі AW-18T реєстраційний номер НОМЕР_4 , власниками яких є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 01.10.2013 та серії НОМЕР_6 від 01.10.2013 (а.с.18).

Водієм транспортного засобу був ОСОБА_2 .

За результатами проведення зважування було складено довідку №0004531 від 17.07.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в якій вказано, що навантаження на осі є таким: 1) 7,05 тон; 2) 12,2 тон; 3) 7,19 тони; 4) 8,39 тон; 5) 9,27 тон. Повна маса транспортного засобу - 44,1 тон (а.с.16).

Відповідачем складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 17.07.2020 №028851, у якому зазначено, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу було встановлено, що фактична маса складає 44,1 тони при нормативно допустимій масі у 44 тон; навантаження на здвоєну вісь 19,39 тон при нормативно допустимій у 18 тони.

У вказаному акті у графі "найменування та вид вантажу, в тому числі небезпечного" вказано - ячмінь.

Результати перевірки були оформлені відповідним актом від 17.07.2020, від підписання якого водій відмовився, про що в акті зроблено відповідний запис (а.с.14).

На підставі цих обставин Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки 08.09.2020 прийнято постанову №220086 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача за перевищення встановлених габаритно-вагових норм накладено штраф у розмірі 8500,00 грн. (а.с.11).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її протиправною та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої-другої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Пунктами 2 та 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001 (далі - Правила №30, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

У свою чергу, згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Пунктом 4 Правил №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до статті 6 Закону №2344 державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону №2344 центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Згідно з пунктами 1, 3, та 4 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;

Пунктом 5 Положення визначено, що Укртрансбезпека, зокрема, відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки як територіальний орган Укртрансбезпеки має повноваження щодо здійснення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, перевірку документів на здійснення перевезень.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879).

Відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 21 Порядку №879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

Згідно з пунктом 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом МВС України та Мінінфраструктури України від 10.12.2013 року № 1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422; 4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до статті 60 Закону №2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначено вище, за результатами проведення контролюючим органом габаритно-вагового контролю транспортного засобу (автомобілю з причіпом) позивача було встановлено таке навантаження на осі:

- перша одиночна вісь - 7,05 тони (11 тон - нормативно допустиме навантаження);

- здвоєна вісь - 19,39 тони (18 тон - нормативно допустиме навантаження);

- друга одинична вісь - 8,39 тони (11 тон - нормативно допустиме навантаження);

- третя одинична вісь - 9,27 тони (11 тон - нормативно допустиме навантаження);

Повна маса транспортного засобу - 44,1 тони (44 тон - нормативне допустиме навантаження).

У розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 17.07.2020 №028851 відповідач зазначив, що позивачем було перевищено:

- навантаження на здвоєну вісь на 8,69 %.

З матеріалів справи вбачається, що спірною постановою позивачу нарахований штраф у розмірі 8500,00 грн. за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно, відповідальність за яке передбачена ст.60 Закону №2344.

Враховуючи, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлена габаритно-вагова норма щодо граничного навантаження на здвоєну вісь, перевищення цього показника є підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до статті 60 Закону №2344.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.07.2019 року у справі №803/1540/16 та від 31.07.2019 року у справі №802/518/17-а.

У позовній заяві позивач зазначив про те, що складені під час проведення габаритно-вагового контролю документи (акт, довідка, розрахунок та результат зважування) не містять відомостей щодо вимірювальної техніки, яка була використана під час здійснення габаритно-вагового контролю, зокрема, на автомобільні електронні ваги марки AR-Wim, заводський номер НОМЕР_1 , копія свідоцтва про повірку якого була надана ОСОБА_1 контролюючим органом.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Водночас чинне законодавство не містить вимог щодо обов`язкового зазначення характеристик вагового обладнання в акті про перевищення вагових параметрів, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю, розрахунку плати за проїзд та результатах зважування.

Щодо посилань позивача на не проведення метрологічної атестації способу зважування та видачі свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М05904920 від 20.05.2020 не уповноваженим органом, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача було використано вимірювальну техніку: ваги автомобільні електронні марки AR-Wim зав. №0011094, виробник "ESIT", відповідає вимогам ДСТУ Omil R134-1:2010, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М05904920 від 20.05.2020, складеному ДП "Київоблстандартметрологія".

Відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності регулюються Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05.06.2014 №1314-VII (далі-Закон №1314).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1314 у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1314 сферою законодавчо регульованої метрології є визначені цим Законом види діяльності, щодо яких з метою забезпечення єдності вимірювань та простежуваності здійснюється державне регулювання стосовно вимірювань, одиниць вимірювання та засобів вимірювальної техніки.

До сфери законодавчо регульованої метрології належать такі види діяльності, зокрема, контроль безпеки дорожнього руху та технічного стану транспортних засобів.

Статтею 8 Закону №1314 у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, які мають елементи або функції настроювання, повинні мати захист від вільного доступу до зазначених елементів і функцій (включаючи програмне забезпечення) з метою запобігання несанкціонованому втручанню.

Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Процедура та умови проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), що перебувають в експлуатації, а також оформлення її результатів визначені Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193 (далі-Порядок №193).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №193 передбачено, що повірка ЗВТ проводиться науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, державними підприємствами, які належать до сфери управління Мінекономрозвитку та провадять метрологічну діяльність, та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки ЗВТ (далі - виконавці).

Повірку ЗВТ проводять згідно з методиками повірки, які містяться в нормативно-правових актах або національних стандартах (пункт 3 розділу ІІ Порядку №193).

Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку №193 результати вимірювання та інші дані, отримані під час проведення повірки, повинні бути задокументовані відповідно до методики повірки.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку №193 результати повірки ЗВТ вважають позитивними, якщо їх метрологічні і технічні характеристики відповідають вимогам Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" та технічних регламентів щодо ЗВТ (далі - встановлені вимоги).

Пунктами 3 та 15 розділу IV Порядку №193 оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином:

позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку;

у разі якщо ЗВТ призначено для вимірювання декількох фізичних величин та (або) він має декілька діапазонів вимірювання, але його застосовують для вимірювання меншої кількості фізичних величин або не в усіх діапазонах (чи якщо ЗВТ застосовують лише в окремій частині діапазону вимірювання), за письмовим зверненням заявника під час повірки таких ЗВТ дозволено проводити операції з перевірки лише стосовно зазначених фізичних величин і діапазонів (частин діапазонів) вимірювання.

У таких випадках свідоцтво про повірку ЗВТ оформлюють обов`язково. У свідоцтві про повірку ЗВТ роблять відповідний запис щодо особливостей застосування таких ЗВТ.

Згідно з підпунктом 3.2.2 пункту 3.2 Статуту Державного підприємства "Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", затвердженим Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 01.10.2018 №1387 (посилання з офіційного веб-сайту ДП "Київоблстандартметрологія": https://bcdst.kiev.ua/wp-content/uploads/ docs/2018/statut2018.pdf?x68878), предметом діяльності ДП "Київоблстандартметрологія" у сфері метрології та метрологічної діяльності є, зокрема, проведення повірки засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології та перебувають в експлуатації, за умовами уповноваження на її проведення.

Отже, з вищенаведених положень чинного законодавства слідує, що документом, який підтверджує проведення метрологічної повірки вимірювальної техніки, є свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

При цьому, одним із суб`єктів, який уповноважений на проведення повірки відповідних вимірювальної техніки є саме ДП "Київоблстандартметрологія".

Враховуючи вказане, суд вважає, що свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М05904920 від 20.05.2020 є належним документом, який підтверджує факт проведення повірки ваг автомобільних електронних марки AR-Wim зав. №0011094, виробник "ESIT".

Крім того, суд зазначає, що пунктом 9 розділу ІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України

28.07.2016 №255, визначено, що вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Вказане свідчить про те, що зазначення у свідоцтві ДП "Київоблстандартметрологія". про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М05904920 від 20.05.2020 діапазону вимірювання за класом 2D max =3000,00 кг та min=400 кг стосується параметрів однієї осі, а не ваги всього транспортного засобу.

Твердження позивача про те, що ним здійснювалось перевезення сипучого вантажу, а саме ячменя, відтак під час руху по дорозі можливе переміщення вантажу по всім осям транспортного засобу, а також те, що нормативно-допустиму масу автомобіля перевищено не було, суд вважає помилковим, з огляду на те, що перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу.

Крім того, вищевказаними правовими нормами не передбачено можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.

Також, переміщення вантажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

До того ж, пунктом 12.5 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Крім того, пунктом 17.2 цих Правил визначено, що забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Як було вказано вище, позивачем перевозився сипучий подільний вантаж - ячмінь, однак результати зважування транспортного засобу чітко засвідчує нерівномірність розподілу завантаження вантажу по транспортному обладнанню, що унеможливлюється при виконанні перевезень в контейнерах.

Суд зауважує, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі №814/1460/16.

Також суд зазначає, що навіть у випадку доведення можливості переміщення вантажу, ця обставина не спростовує встановленого під час зважування перевищення допустимого осьового навантаження. Наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.

Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Щодо тверджень позивача про відсутність затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю, суд зазначає таке.

Так, статтями 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач.

При цьому, з 08 вересня 2017 року пункт 19 Порядку № 879, який передбачав, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку, було виключено згідно Постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" від 30 серпня 2017 року № 671.

Вказане свідчить про відсутність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 02.08.2018 у справі №820/1420/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75673434) та від 09.08.2019 у справі №817/1051/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 83553106).

Також позивач стверджує, що розрахунок, який був складений посадовими особами контролюючого органу за результатами проведення габаритно-вагового контролю, не містить підпису, посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка його склала, а також номеру та дати здійснення розрахунку.

Пунктом 27 Порядку №879 визначено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Суд звертає позивача на те, що нормами чинного законодавства не визначено вимог щодо необхідності зазначення в розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту відомостей щодо номеру та дати його складання та щодо посадової особи, яка його склала та його підпису.

З матеріалів справи встановлено, що позивач здійснював перевезення великоваговим транспортним засобом з перевищення навантаження на здвоєну вісь.

Викладене, з урахуванням положень наведених вище нормативних актів та приписів статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" свідчить, що відповідачем оскаржувану постанову винесено правомірно, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.