Справа № 600/3270/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/3270/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо визначення основного розміру пенсії ОСОБА_1 при її призначенні з 18 березня 2018 року без врахування додаткових видів грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 з 18 березня 2018 року у відповідності до вимог статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, обчислення її основного розміру з грошового забезпечення ОСОБА_1 , враховуючи оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, зазначені в грошовому атестаті серії ЗУ №346621.

Позов обґрунтовано тим, що при визначенні грошового забезпечення для обчислення розміру пенсії позивачу не враховані щомісячні додаткові види грошового забезпечення, визначені в грошовому атестаті, у зв`язку з чим він звертався до органу Пенсійного фонду України із заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Однак у задоволенні такої заяви відмовлено з огляду на те, що з моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу та деяких інших осіб (далі - Постанова №704) позивач не прослужив повний календарний місяць. Зазначене, на його думку, є протиправним, оскільки відповідачем у даному випадку невірно трактуються положення законодавства.

Ухвалою суду від 20 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечував проти позовних вимог. Вказував, зокрема, що для військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу та деяких інших осіб (крім поліцейських), які звільнені з 01 березня 2018 року, основні постійні види грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія, визначені Постановою №704, яка набула чинності з 01 березня 2018 року. Позивач був звільнений з військової служби 29 січня 2018 року, а з 18 березня 2018 року йому призначено пенсію за вислугу років. Оскільки після набуття чинності Постановою №704 позивач не прослужив повний календарний місяць, то при визначенні розміру пенсії враховано лише основні види грошового забезпечення. Підстав для призначення позивачу пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, які позивач отримував на день звільнення, немає, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства. Вказуючи на відсутність протиправних дій по відношенню до позивача, відповідач просив суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 29 січня 2018 року №5-РС позивач звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я. Вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна 26 років 03 місяці, пільгова 26 років 08 місяців.

З 17 березня 2018 року позивач виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення, що підтверджується наказом директора військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 30 січня 2018 року №24.

Згідно з грошовим атестатом ЗУ №346621, виданим Чернівецьким обласним військовим комісаріатом, позивачу виплачено такі види грошового забезпечення: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років. До щомісячних видів грошового забезпечення включено: надбавка ОПС, премія.

15 червня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із запитом на інформацію, в якому він просив надати копії документів щодо розрахунку призначеної пенсії станом на дату первинного її призначення, вказавши усі складові грошового забезпечення та їх розміри, які були враховані при обрахунку пенсії, а також щодо розрахунку перерахованої пенсії, в разі проведення, вказавши усі складові грошового забезпечення та їх розміри, які були враховані при перерахунку пенсії за період з березня 2018 року по даний час.

Відповідно до протоколу за пенсійною справою (Міноборони) від 18 березня 2018 року позивачу з 18 березня 2018 року призначено пенсію по інвалідності на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у розмірі 80% грошового забезпечення. Для обчислення пенсії увійшли такі складові: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років 50%.

Як вбачається з копій матеріалів пенсійної справи позивача, пенсійним органом проводились перерахунки пенсій ОСОБА_1 із сум грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років 50%.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо визначення основного розміру пенсії при її призначенні без врахування додаткових видів грошового забезпечення, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається зі встановлених судом обставин справи, спірним у даній ситуації є питання складових грошового забезпечення при обчисленні пенсії за вислугу років, призначеної позивачу на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року №2262-XII ( далі Закон №2262-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону №2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону №2011-XII визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Вирішуючи спір, суд ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17.

Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Закон №2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Оскільки, як вбачається з обставин справи, станом на час звільнення з військової служби до складу грошового забезпечення позивача входили, окрім основних, і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, премія), то суд приходить до висновку про необхідність їх включення до грошового забезпечення, з розміру якого повинна обчислюватися пенсія позивача, призначена йому на підставі Закону №2262-XII.

Отже, обчислюючи пенсію за вислугу років з урахуванням лише основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років), відповідач порушив право позивача на отримання ним пенсії у належному розмірі з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві, то такі є безпідставними й суперечать наведеним вище вимогам законодавства й правовій позиції Верховного Суду в питанні складу грошового забезпечення військовослужбовців для обчислення розміру пенсії за вислугу років.

Суд зауважує, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають саме норми Законів №2262-XII та №2011-ХІІ, які мають вищу юридичну силу щодо підзаконних нормативно-правових актів, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону.

Беручи до уваги положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, та зважаючи на те, що передумовою для звернення до суду з цим позовом було звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням отримуваних ним щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служби, надбавки за таємність, надбавки за кваліфікаційну категорію, надбавки за почесні звання, премії), на що суб`єктом владних повноважень незаконно відмовлено, то належним способом захисту порушеного права позивача у цих спірних відносинах є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду у Чернівецькій області щодо визначення основного розміру пенсії позивача при її призначенні без врахування додаткових видів грошового забезпечення та зобов`язання відповідача здійснити з 18 березня 2018 року перерахунок та виплату позивачу пенсії з включенням до грошового забезпечення, з розміру якого повинна обчислюватися пенсія, отримуваних ним щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавка ОПС, премія), зазначених у грошовому атестаті серії ЗУ №346621.

Згідно змісту частин першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Керуючись статтями 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо визначення основного розміру пенсії ОСОБА_1 при її призначенні без врахування додаткових видів грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Чернівецькій області здійснити з 18 березня 2018 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з включенням до грошового забезпечення, з розміру якого повинна обчислюватися пенсія, отримуваних ним щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавка ОПС, премія), зазначених у грошовому атестаті серії ЗУ №346621.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 27 вересня 2021 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, ).

Суддя О.П. Лелюк