Справа № 380/13306/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із вимогами:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в перерахунку моєї, ОСОБА_1 , пенсії;

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №41 від 12.04.2021 року «Про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 »;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, починаючи з 06 квітня 2021 року провести відповідний перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника судді ОСОБА_2 , згідно з довідкою Львівського апеляційного суду №07.20/217/2021 від 01 квітня 2021 року, без обмеження граничного розміру щомісячних пенсійних виплат.

Ухвалою судді від 12.08.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін, за наявними матеріалами.

Відповідно до позиції позивачки, яка нею висловлена, зокрема, в позові, вона вважає, що відповідачем було порушено її право на пенсійне забезпечення, з урахуванням особливостей, які встановлені чинним законодавством України щодо суддів і членів їх сімей, безпідставно відмовлено в проведенні належного перерахунку призначеної пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Позивачка зазначає, що вона є вдовою судді у відставці ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і на утриманні якого вона перебувала (на час смерті чоловіка). При цьому, чоловік позивачки тривалий час працював в складі Апеляційного суду Львівської області та вийшов у відставку з посади заступника голови Львівського апеляційного суду, в зв`язку з чим йому було призначене щомісячне довічне грошове утримання судді. Після смерті чоловіка ОСОБА_1 було призначено пенсію в зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, у 2016 році позивачка вперше звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова зі заявою про перерахунок її пенсії, в чому їй було відмовлено. У зв`язку з чим, вона звернулася до суду й рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/5114/16-а Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова було зобов`язано провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника виходячи з актуального розміру заробітної плати суддів відповідно до довідки Апеляційного суду Львівської області від 02.08.2016 року №333/07-20. У тому числі, цим рішенням було підтверджено право позивачки на отримання пенсії в зв`язку з втратою годувальника, якому провадилася виплата довічного грошового утримання судді, та правомірність її перерахунку відповідно до розміру заробітної плати працюючих на відповідній посаді суддів.

Зважаючи на зміну розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про проведення перерахунку пенсійних виплат на підставі довідки Львівського апеляційного суду від 01.04.2021 року №07.20/217/2021. Однак, 26.04.2021 року відповідач повідомив позивачку про те, що розмір її пенсійних виплат обмежений десятьма прожитковими мінімумами. Окрім того, заява позивачки щодо перерахунку пенсії була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке рішенням від 12.04.2021 року №41 відмовило в такому перерахунку. Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначило, що призначення та обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі сум щомісячного довічного утримання судді у відставці не передбачене чинним законодавством України. Крім того, немає й підстав для перерахунку самого розміру довічного утримання судді у відставці, оскільки це може мати місце лише у разі зміни складових суддівської винагороди, які є незмінними.

У той же час, позивачка вважає таку відмову незаконною, оскільки довічне грошове утримання судді у відставці є однією з форм соціального захисту суддів, а також членів їхніх сімей. У зв`язку з чим, держава гарантує рівний підхід і до форми пенсійного забезпечення членів сім`ї судді у відставці, забезпечуючи в тому числі можливість призначення та отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розмір якої повинен визначатися відповідно до виплат, що призначені померлому судді. Вказане, за доводами ОСОБА_1 , також випливає з чинного рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/5114/16-а, яким підтверджено таке право позивачки на пенсійне забезпечення та її перерахунок, виходячи з розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці. При цьому, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці також залежить від розміру суддівської грошової винагороди діючого судді й таке утримання має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. За рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020 було усунуто дискримінаційні положення чинного законодавства України у частині визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. У зв`язку з чим, позивачка зазначає, що її чоловік, будучи у відставці як заступник голови апеляційного суду, мав би право на проведення відповідного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської грошової винагороди діючого судді апеляційного суду, зокрема, відповідно до довідки Львівського апеляційного суду від 01.04.2021 року №07.20/217/2021. Указане в свою чергу призводить і до наявності підстав для перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника, задля узгодження її розміру зі зміненою винагородою.

Відтак, позивачка вважає свої вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до позиції Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка ним висловлена, зокрема, у відзиві, він вважає вимоги позивачки безпідставними.

Відповідач зазначає, що оскільки ОСОБА_2 (померлий чоловік позивачки) не отримував пенсії, то відсутні підстави для розрахунку в бажаному для позивачки розмірі пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Відповідач вважає, що довічне грошове утримання судді не слід ототожнювати з пенсійним забезпеченням, а тому, здійснення державою таких виплат судді не тягне за собою тих наслідків, як у випадку з виплатою пенсії й щомісячне довічне грошове утримання судді не є базою для розрахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вважає, що з огляду на рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді може відбуватися в разі зміни після 18.02.2020 року розміру складових суддівської винагороди. Однак, такі зміни не мали місце, відтак, немає й підстав для твердження про зміну розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим, відповідач вважає, що позивачці було правомірно відмовлено у заяві щодо перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

Розглянувши доводи та заперечення позивачки, відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є вдовою за ОСОБА_2 і на час смерті останнього знаходилася на його утриманні. ОСОБА_2 був суддею у відставці (з посади заступника голови Львівського апеляційного суду) та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. У зв`язку з чим, позивачці призначено пенсію в разі смерті годувальника за померлим суддею ОСОБА_2 . Пенсію обчислено з врахуванням страхового стажу годувальника - 38 років 07 місяців 17 днів, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 3 роки 05 місяці 28 дні, стажу державної служби (судді) - 32 роки 02 місяці 05 дні, заробітної плати (щомісячного довічного грошового утримання).

Зазначене встановлене рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.10.2016 року у справі №462/5114/16-а, а тому звільняється від доказування в силу ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України. Окрім цього, такі обставини не заперечуються та визнаються сторонами.

Також установлено, що після смерті чоловіка, ОСОБА_1 у 2016 році зверталася до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова зі заявою про перерахунок її пенсії, в чому їй було відмовлено. У зв`язку з чим, за позовом ОСОБА_1 , рішенням Залізничного районного суду м. Львова 19.10.2016 року у справі №462/5114/16-а було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника виходячи з розміру заробітної плати суддів відповідно до довідки Апеляційного суду Львівської області від 02.08.2016 року №333/07-20. Таким рішенням суду встановлено право ОСОБА_1 на отримання пенсії в зв`язку з втратою годувальника (яким був суддя у відставці ОСОБА_2 ) відповідно до призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Суд також ствердив про наявність підстав для перерахунку такої пенсії в зв`язку з втратою годувальника в зв`язку зі зміною розмірів довічного грошового утримання судді у відставці (відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016).

Судом у цій справі встановлено, що Львівським апеляційним судом, на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №1-р/2020, позивачці було видано довідку від 01.04.2021 року №07.20/217/2021 про розмір суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.

Матеріалами справи засвідчується, що з урахуванням такої довідки ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявами про перерахунок розміру її пенсії в зв`язку з втратою годувальника, зважаючи на відповідну зміну щомісячного довічного грошового утримання судді.

Листом від 26.04.2021 року №4751-4661/М-52/8-1300/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку про те, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Окрім того, відповідач проінформував, що заява ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки Львівського апеляційного суду від 01.04.2021 року №07.20/217/2021 опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким прийнято рішення про відмову.

Так, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.04.2021 року №41 позивачці відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника з огляду на те, що розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, у 2021 році не змінювався, а тому, підстав для відповідного перерахунку немає.

У зв`язку з чим, установивши необхідні дійсні обставини справи, суд, вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ураховуючи визначений законом обов`язок з доказування в такій категорії справи, постановляючи рішення виходить із наступного.

Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як це визначено його преамбулою.

Крім того, слід ураховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно зі ст. 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням надаються, зокрема, такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення як пенсійне страхування у формі: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з положеннями ст. 26 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, смерть годувальника відноситься до страхових випадків, з настанням яких надаються матеріальне забезпечення та соціальні послуги забезпечення особам за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, в зв`язку зі смертю годувальника, на утриманні якого вона перебувала, ОСОБА_1 має право на відповідний вид пенсійного забезпечення - пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до положень релевантного законодавства, на користь судді в Україні, який вийшов у відставку, може виплачуватися або пенсія на умовах, визначених законом, або щомісячне довічне грошове утримання судді, в залежності від вибору останнього.

При цьому, системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника. Щомісячне довічне грошове утримання судді також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка призначається при звільненні судді у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення. Встановлене державою матеріальне й соціальне забезпечення судді (пенсійне забезпечення та довічне грошове утримання судді) мають також спільну мету та призначення й є однією з форм гарантій незалежності судді, що кореспондує ст. 126 Конституції України.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці ОСОБА_2 , обчисленої відповідно до ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Указане відповідає й висновкам, викладеним у рішенні Залізничного районного суду м. Львова 19.10.2016 року у справі №462/5114/16-а, яким підтверджено право позивачки на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

У зв`язку з чим, суд вважає некоректними заперечення відповідача в цій справі, які базуються на неможливості призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді, через відмінну природу такої виплати від пенсії. Суд наголошує, що це суперечить як наведеним вище висновкам і нормам чинного законодавства України, так і рішенню суду щодо ОСОБА_1 , яке стосується аналогічного питання, й підстав ревізувати яке немає.

У цьому контексті суд також надає критичної оцінки позиції відповідача щодо обмеження максимального розміру такої пенсії у зв`язку із втратою годувальника десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Дійсно, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» містить положення про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Однак, такі обмеження застосовуються до пенсії за віком (ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), пенсії, призначеної на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (п. 13-2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

У нашому ж випадку позивачка має право (та реалізувала його, що також підтверджено рішенням суду в справі №462/5114/16-а) на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з чим, обмеження максимального розміру до такої пенсії не застосовуються.

Продовжуючи, суд зазначає, що ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» установлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з ч. 5 цієї ж статті, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.06.2016 року №4-рп/2016 вказав, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому, відповідно до положень вищенаведеного законодавства та рішення Конституційного Суду України, зміна грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020 встановлено, що довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Суд погоджується з доводами позивачки про те, що основною визначальною складовою призначеної їй пенсії, є щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Однак, вказане щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не є сталою, конкретно визначеною сумою та підлягає перерахунку у разі зміни (збільшення) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно, зміна розміру раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання є підставою для зміни розміру пенсії, в даному випадку, у зв`язку з втратою годувальника, яка призначена у встановленому відношенні до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії по втраті годувальника, оскільки розмір такої пенсії залежить від розміру довічного грошового утримання судді у відставці, на утриманні якого вона перебувала, й котрий перебуває у прямій залежності від суддівської винагороди, яку отримує повноважний суддя.

У зв`язку з чим, позивачка набула право на звернення до органів Пенсійного фонду України для здійснення перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до довідки Львівського апеляційного суду від 01.04.2021 року №07.20/217/2021. І такий перерахунок підлягає безумовному здійсненню з огляду на необхідність приведення пенсійних виплат позивачки у відповідність до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (померлого ОСОБА_2 , на утриманні якого вона перебувала), який у свою чергу залежить від суддівської винагороди повноважного судді (що вказано в довідці апеляційного суду).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, встановлюючи істину в справі суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернулася позивачка. При цьому, відповідачами не доведено правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з нормами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких від носяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Таким чином, підтверджені судові витрати підлягають покладенню на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; ) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №41 від 12.04.2021 року «Про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, починаючи з 06 квітня 2021 року провести відповідний перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника судді ОСОБА_2 згідно з довідкою Львівського апеляційного суду №07.20/217/2021 від 01 квітня 2021 року, без обмеження граничного розміру щомісячних пенсійних виплат.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) частину витрат по сплаті судового збору у сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн 00 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) частину витрат по сплаті судового збору у сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн 00 коп.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297, пп. 15.5 пп. 15 п. 1 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Сасевич О.М.