Справа № 500/694/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/694/21 пров. № А/857/11055/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кушнерика М. П., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання Волошин М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 500/694/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Борщівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Борщівська районна державна лікарня ветеринарної медицини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити середньомісячний заробіток,-

суддя в 1-й інстанції Баб`юк П. М.,

час ухвалення рішення 14.04.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 19.04.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Борщівської міської ради, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Борщівської міської ради щодо збереження за позивачем, але не більше 6 місяців та невиплати з місцевого бюджету з 20 листопада 2020 року середньої заробітної плати, яку позивач одержував на виборній посаді Ланівецького сільського голови та зобов`язати Борщівську міську раду виплачувати позивачу помісячно з місцевого бюджету за період з 20 листопада 2020 року по 20 травня 2021 року середньомісячну заробітну плату, яку позивач одержував на виборній посаді Ланівецького сільського голови.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що до обрання на посаду Ланівецького сільського голови позивач працював провідним ветлікарем 1 категорії Борщівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, однак посада провідного ветлікаря 1 категорії, яку він обіймав до обрання на посаду сільського голови, відсутня, а рівноцінної посади в штатному розписі немає. Зазначає, що з врахуванням вимог ст.32 КЗпПУ посада завідуючого Озернянської дільниці ветеринарної медицини не може вважатися рівноцінною посаді лікаря ветеринарної медицини І категорії, яку він обіймав до обрання на виборну посаду, оскільки посадові обов`язки вищезазначених посад є абсолютно різними та посада завідуючого Озернянської дільниці ветеринарної медицини є нижчою за кваліфікаційними вимогами. Звертає увагу, що при переведенні на посаду завідуючого дільниці має місце не тільки повна зміна його трудових прав та обов`язків відповідно до трудового договору, але й абсолютна зміна місцевості, де він повинен виконувати ці обов`язки, що категорично заборонено трудовим законодавством. Таким чином, зазначає, що у разі неможливості надання йому посади, яку він обіймав до обрання на виборну посаду, неможливості надання рівноцінної посади та відсутності згоди на працевлаштування завідуючим Озернянською дільницею Борщівської РЛВМ він має право на отримання помісячно з місцевого бюджету з 20 листопада 2020 року по 20 травня 2021 року середньомісячної заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді Ланівецького сільського голови. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що станом на 18 грудня 2020 року у Борщівській РДЛВМ є одна вакантна посада завідуючого Озернянською дільницею ветеринарної медицини, яка, на думку відповідача, є рівноцінною посаді, яку займав позивач до обрання на виборну посаду. Звертає увагу, що згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , він працював на посаді завідуючого Іване-Пустенської дільниці держветмедицини в період з 25 листопада 2002 року по 02 січня 2003 року, а потім на посаді провідного ветлікаря І категорії Борщівської РДЛВМ з 02 січня 2003 року по 26 квітня 2006 року, а тому вважає, що позивач повністю відповідає кваліфікаційним вимогам до посади «завідувача дільницею ветеринарної медицини», однак ОСОБА_1 усвідомлено не захотів скористатися цією можливістю. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник третьої особи подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без їхньої участі, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначено на посаду завідуючого Іване-Пустенською дільницею держветмедицини з 25 листопада 2002 року, що підтверджується випискою з наказу начальника управління держветмедицини №7 від 25 листопада 2005 року (а. с.7).

Згідно з наказом №2 від 02 січня 2003 року начальника Борщівської районної державної лікарні ветеринарної медицини позивача звільнено з посади завідуючого Іване-Пустенською дільницею держветмедицини і призначено його провідним лікарем 1 категорії Борщівської районної державної лікарні ветеринарної медицини (а. с.8).

Відповідно до наказу №7 від 26 квітня 2006 року начальника Борщівської районної державної лікарні ветеринарної медицини позивача звільнено з посади провідного ветлікаря 1 категорії Борщівської районної державної лікарні ветеринарної медицини згідно з п.5 ст.36 КЗпП України (перехід на виборну посаду) (а. с.9).

Надалі, ОСОБА_1 працював на виборних посадах:

- з 26 квітня 2006 року по 16 листопада 2010 року - на посаді секретаря Борщівської міської ради (рішення №3 від 26 квітня 2006 року);

- з 17 листопада 2010 року по 20 листопада 2020 року - Ланівецьким сільським головою (рішення №2-1/2010 першої сесії шостого скликання від 17 листопада 2010 року; рішення №2 першої сесії сьомого скликання від 10 листопада 2015 року).

Згідно з рішенням Борщівської міської ради №1 від 20 листопада 2020 року повноваження позивача припинено за п.4 ч.2 розділу II Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад від 16 квітня 2020 року №562-ІХ.

Вказані обставини підтверджуються записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 (а. с. 10-13).

Таким чином, останнім робочим днем позивача на посаді сільського голови є 20 листопада 2020 року.

Після припинення повноважень Ланівецького сільського голови, позивач 14 грудня 2020 року звернувся в Борщівську міську раду з заявою про виплату на період працевлаштування середньомісячної заробітної плати, яку отримував у Ланівецькій сільській раді відповідно до ч.2 ст.33 Закону України Про статус депутатів місцевих рад, долучивши довідку Борщівської районної лікарні ветеринарної медицини №183 від 20 листопада 2020 року про те, що працевлаштування позивача на попередній посаді є неможливим (а. с. 14-15).

Надалі, позивач 23 грудня 2020 року звернувся з письмовою заявою до начальника Борщівської районної державної лікарні ветеринарної медицини з проханням прийняти на посаду провідного ветлікаря 1 категорії, на якій позивач працював (а. с.17).

У відповідь листом Борщівська державна лікарня ветеринарної медицини №199 від 23 грудня 2020 року повідомила, що вільної посади провідного ветлікаря 1 категорії немає, а рівноцінна посада в штатному розписі відсутня (а. с.18).

23 грудня 2020 року позивач повторно звернувся із заявою до Борщівського міського голови з клопотанням виплатити середньомісячну зарплату з місцевого бюджету, в зв`язку із тим, що йому відмовлено в працевлаштуванні в Борщівській державній лікарні ветеринарної медицини (а. с.19).

Разом з тим, Борщівською міською радою в задоволенні заяви позивача відмовлено, що підтверджується листами від 23 грудня 2020 року №К01-16/1347/319, від 04 січня 2021 року №К01-16/1412/01, від 11 січня 2021 року № К 01-16/1412/05 (а. с.16, 20, 21).

Надалі, позивач повторно 15 січня 2021 року звернувся до начальника Борщівської районної державної лікарні ветеринарної медицини з проханням повідомити, чи посада провідного ветлікаря 1 категорії є, а також чи є вакантні посади в лікарні на даний час (а. с. 22).

Листом Борщівської районної державної лікарні ветеринарної медицини №10 від 16 січня 2021 року позивача проінформовано, що посада провідного ветлікаря 1 категорії відсутня, а рівноцінної посади в штатному розписі на даний час немає (а. с.23).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати йому з місцевого бюджету середньомісячної заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді Ланівецького сільського голови, позивач звернувся з цим адміністративним позовом в суд.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час звільнення з виборної посади у позивача була наявна можливість працевлаштування на рівнозначній роботі (посаді) у тому ж закладі де він працював раніше, оскільки посада завідувача дільниці рівнозначна посаді провідного лікаря І категорії, а тому право на збереження середнього заробітку відповідно до ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" у ОСОБА_1 відсутнє.

Даючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР.

Відповідно до ч.1 ст.10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" від 5 лютого 2015 року №157-VIII (далі - Закон №157-VIII) повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою. Після завершення повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, їхні виконавчі комітети продовжують здійснювати свої повноваження до затвердження сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, персонального складу її виконавчого комітету. Протягом зазначеного строку сільський, селищний, міський голова, обраний об`єднаною територіальною громадою, очолює такі виконавчі комітети та входить до їх персонального складу. Після завершення повноважень сільського голови, який одноособово виконував функції виконавчого органу сільської ради у територіальній громаді, що увійшла до об`єднаної територіальної громади, відповідні функції одноособово виконує сільський, селищний, міський голова, обраний об`єднаною територіальною громадою, з дня набуття ним повноважень до затвердження відповідною сільською, селищною, міською радою персонального складу її виконавчого комітету.

Відповідно до ч.1 ст.8 цього Закону об`єднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне об`єднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.8 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач Борщівська міська рада є правонаступником прав та обов`язків Ланівецької сільської ради, в якій позивач працював головою сільської ради.

За приписами ч.4 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради входять також за посадою секретар відповідної ради, староста (старости).

Ст.54 згаданого вище Закону передбачає, що староста затверджується сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Староста є членом виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради за посадою і працює в ньому на постійній основі. Порядок організації роботи старости визначається цим та іншими законами, а також Положенням про старосту, затвердженим сільською, селищною, міською радою.

Відповідно до ч.5 ст.12 вказаного Закону на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі. З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Ч.2 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачає, що депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. Час, коли колишній депутат тимчасово не працював у зв`язку з неможливістю надання йому попередньої або рівноцінної роботи (посади) безпосередньо після закінчення строку його повноважень, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і стажу роботи (служби) за спеціальністю, за якою депутат працював до обрання у місцеву раду, де він виконував свої обов`язки на постійній основі.

Таким чином, законодавством гарантується право особи на надання, після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). В той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади, або іншої рівноцінної посади.

У свою чергу, гарантії для працівників, обраних на виборні посади, також встановлені статтею 118 КЗпП України, згідно з якою працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що законодавством гарантується право депутата місцевої ради на надання йому, після закінчення його повноважень за виборною посадою, попередньої або рівноцінної роботи (посади), а за її відсутності - збереження за ним середньої заробітної плати на строк не більше шести місяців або до дня його працевлаштування.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 серпня 2020 року у справі №174/445/16-а, від 26 грудня 2019 року у справі №570/3880/16-а.

Отже, саме перебування у трудових відносинах безпосередньо до обрання на виборну посаду і є підставою для реалізації гарантій передбачених статтею 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до обрання на посаду секретаря сільської ради, а у подальшому сільського голови працював на посаді провідного лікаря 1 категорії Борщівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці НОМЕР_2 (а.с. 12).

При цьому, 20 листопада 2020 року повноваження сільського голови ОСОБА_1 було припинено на підставі п.4 ч.2 розділу II Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад від 16 квітня 2020 року №562-ІХ.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до керівництва Борщівської державної лікарні ветеринарної медицини щодо працевлаштування на попередньому місці роботи, однак отримував відповіді у вигляді довідок від 20 листопада 2020 року № 183, від 23 грудня 2020 року №199, від 16 січня 2021 року №10, якими його повідомлено про відсутність посади провідного ветлікаря І категорії та відсутність рівноцінної посади у штатному розписі.

Колегія суддів зазначає, що роботодавець самостійно визначає рівнозначність посад, і з довідок, наданих Борщівської державної лікарні ветеринарної медицини, вбачається неможливість працевлаштування позивача у зв`язку з відсутністю посади провідного ветлікаря І категорії та відсутністю інших рівноцінних посад, а тому покликання відповідача на ту обставину, що наявна посада завідуючого Озернянською дільницею ветеринарної медицини, яка є рівноцінною посаді провідного ветлікаря І категорії Борщівської РДЛВМ і позивач повністю відповідає кваліфікаційним вимогам до посади «завідувача дільницею ветеринарної медицини», є безпідставними, оскільки згідно з положеннями ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» обов`язковою умовою є надання попередньої роботи (посади), а за її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації, разом з тим, у спірних правовідносинах роботодавець надав відповідь про відсутність такої, а згоди на роботу вказану відповідачем позивач не надавав.

Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у зв`язку з неможливістю працевлаштування на попередній посаді, позивач має право на отримання середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді, на період працевлаштування, але не більше шести місяців.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй середню заробітну плату за період з 20 листопада 2020 року по 20 травня 2020 року.

Разом з тим, відповідно до записів у трудовій книжці позивач припинив повноваження голови Ланівецької сільськї ради 20 листопада 2020 року (п`ятниця).

Відповідно до абз.2 п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, днем звільнення вважається останній день роботи, а тому початком обов`язку відповідача виплатити позивачу середню заробітну плату необхідно вважати наступний робочий день, тобто 23 листопада 2020 року (понеділок).

Таким чином, для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Борщівську міську раду виплатити ОСОБА_1 з місцевого бюджету середню заробітну плату, яку він одержував на виборній посаді у раді, з 23 листопада 2020 року по 23 травня 2021 року.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними та обгрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.229, 242, 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 500/694/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Борщівської міської ради щодо не здійснення виплатити ОСОБА_1 з місцевого бюджету середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді, з 23 листопада 2020 року по 23 грудня 2020 року.

Зобов`язати Борщівську міську раду виплатити ОСОБА_1 з місцевого бюджету середню заробітну плату, яку він одержував на виборній посаді у раді, з 23 листопада 2020 року по 23 грудня 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді М. П. Кушнерик
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 27 вересня 2021 року.