Справа № 320/270/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року № 320/270/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області треті особи: Приватне сільськогосподарське підприємство «Переселенське-К», Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Пульс» про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2020 №5-1016 ГУ ДПС у Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 позовну заяву залишено без руху.

До суду 18.02.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

19.03.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а саме: Приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське-К" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс". Дане клопотання мотивоване тим, що позивач передав земельну ділянку у користування за договором оренди ТОВ «Агро Пульс», яке в свою чергу на підставі договору про співпрацю передало її у користування ПСП «Переселенське-К», а тому останній є платником єдиного податку 4 групи та вже виконав обов`язок зі сплати земельного податку. У зв`язку із зазначеним, позивач вважає, що рішення у цій справі може вплинути на права, свободи, інтереси та обов`язки ПСП «Переселенське-К» та ТОВ «Агро Пульс».

Протокольною ухвалою суду від 18.05.2021 суд вирішив задовольнити клопотання позивача про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору та залучити до участі у даній справі у якості третіх осіб: Приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське-К" (далі - третя особа-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Пульс" (далі - третя особа-2).

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким нараховано податкове зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" на загальну суму 243,00 грн. є протиправним та такими, що підлягає скасуванню.

Вказав на те, що відповідно до договору оренди землі, земельна ділянка з кадастровим номером: :02:010:0017, загальною площею 0,9159 га, що належить на праві власності позивачу, передана в оренду ТОВ "Агро Пульс" для здійснення своєї господарської діяльності. Зауважив, що в подальшому за погодженням з позивачем ТОВ "Агро Пульс" передало земельну ділянку в користування ПСП "Переселенське-К" (за Договором про співпрацю №02/18 від 01.05.2018), а тому саме на останнього покладений обов`язок зі сплати податкових зобов`язань, як землекористувача.

Крім того, позивач стверджував, що ПСП "Переселенське-К", як землекористувач сплатив податок за користування земельною ділянкою, що підтверджується платіжним доручення №6560 від 22.04.2020, оскільки є платником єдиного податку IV групи, об`єктом оподаткування якого є площа сільськогосподарських угідь, що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

На адресу суду від представника Головного управління ДПС у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. За приписами пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Положеннями п. 286.1 ст. 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Згідно з п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідач зазначив, що відповідно до даних контролюючого органу в адміністративних межах Переселенської сільської ради Кагарлицького району з 2018 року за фізичною особою - платника податку ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення товарного сільського господарського виробництва (земельна частка-пай) площею 0,9159 га, за яку згідно податкового повідомлення-рішення від 08.05.2020 №-1016 за 2020 рік визначено податкове зобов`язання по сплаті земельного податку з фізичних осіб у сумі 243,00 грн.

Таким чином, на думку представника відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно та у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Третя особа-1 надала до суду письмові пояснення, у яких позовні вимоги підтримала. Зазначило, що ПСП «Переселенське-К» отримало земельну ділянку позивача у користування відповідно до договору про співпрацю №02/18 від 01.05.2018 укладеного з ТОВ "Агро Пульс". Таким чином за умовами вищевказаного договору користувачем земельної ділянки є Землекористувач - ПСП «Переселенське-К», яке на належній правовій підставі користується земельною ділянкою позивача та відповідно до ст. 269 ПК України відображає останню у податковій декларації платника єдиного податку IV групи та сплачує податок.

Також третя особа-1 стверджувала, що посилання відповідача на відсутність реєстрації за ПСП «Переселенське-К» права користування земельною ділянкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для обґрунтування нарахування позивачеві земельного податку є неправомірним, оскільки ПК України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки. Будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження виробника сільськогосподарської продукції.

Виникнення орендних відносин відповідно до вимог земельного законодавства не є єдиною та обов`язковою умовою для визнання сільськогосподарських угідь такими, що знаходяться в користуванні платника, оскільки оренда є лише одним із видів права користування землею. Податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов`язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Обов`язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання такою особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування.

Крім того, третьою особою-1 зауважено на тому, що ПСП «Переселенське-К» належним чином сплатило податок за користування земельною ділянкою, що підтверджується платіжним дорученням №6560 від 22.04.2020. Вважає, що повторна сплата земельного податку позивачем буде нічим іншим, як подвійним оподаткуванням.

Третя особа-2 надала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що позивач передав їй земельну ділянку з кадастровим номером: :02:010:0017, загальною площею 0,9159 га відповідно до договору оренди землі. Зауважив, що через деякий час за погодженням з позивачем третя особа-2 передала зазначену земельну ділянку відповідно до Договору про співпрацю №02/18 від 01.05.2018 ПСП «Переселенське-К». Третя особа-2 зауважила на тому, що відповідно до ст. 269 ПК України платником земельного податку є землекористувач земельної ділянки, тобто ТОВ «Агро Пульс», а після передання земельної ділянки за Договором про співпрацю - ПСП « Переселенське-К».

Також зауважено на тому, що ПСП «Переселенське-К» не має зареєстрованого права користування земельною ділянкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки реєстрація такого виду користування, як співпраця не передбачена в чинному законодавстві. Третя особа-2 вважає, що податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов`язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Позивач про час, дату та місце проведення судового засідання призначеного на 08.06.2021 належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився та/або явку свого представника не забезпечив. Проте, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд даної адміністративної справи без участі позивача та його представника.

Відповідач про час, дату та місце проведення судового засідання призначеного на 08.06.2021 належним чином повідомлений, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа-1 про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлена, у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечила. Проте до суду 08.06.2021 найшло клопотання від представника третьої особи-1 про розгляд даної адміністративної справи без участі представника.

Третя особа-2 про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлена, у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечила. Проте до суду 08.06.2021 подана заява від представника третьої особи-2 про розгляд даної адміністративної справи без участі представника.

Протокольною ухвалою від 08.06.2021, керуючись ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :02:010:0017, загальною площею 0,9159 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору оренди земельної ділянки №б/н від 16.07.2013, земельна ділянка з кадастровим номером: :02:010:0017, загальною площею 0,9159 га, що належить позивачу на праві власності передається у строкове платне користування (оренда) ТОВ «Агро Пульс».

Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки №б/н від 16.07.2013, позивач передав, а орендар прийняв у строкове платне користування вказану земельну ділянку з метою провадження господарської діяльності.

Відповідно до умов зазначеного Договору сплата всіх податків та зборів, що випливають з даного договору проводиться орендарем у встановленому законодавством порядку.

В подальшому, 01.05.2018 між Орендарем та ПСП «Переселенське-К» (Землекористувачем) був укладений Договір про співпрацю №02/18, предметом якого є співпраця Сторін в процесі здійснення господарської діяльності, визначена у розділі 2 цього Договору.

Вказаний договір діє до 31.12.2020. Строк дії договору може бути продовжено за взаємною згодою сторін.

Згідно з п. 2.1.4. Договору про співпрацю Орендар надав можливість Землекористувачу безперешкодно та на власний розсуд обробляти земельні ділянки, які належать Орендарю на праві користування (оренди) з правом засіву, вирощування та збору на них сільськогосподарських культур. Усі вирощені культури та зібрані на умовах цього Договору продукція є власністю Землекористувача, який вправі розпоряджатися ними на власний розсуд з метою отримання прибутку.

За умовами вищевказаного Договору користувачем земельної ділянки, в податковому періоді, що вказаний в податковому повідомленні-рішенні, є Землекористувач.

Надалі, у зв`язку з тим, що в адміністративних межах Переселенської сільської ради Кагарлицького району з 2018 року за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка-пай) площею 0, 9159 га, Головним управлінням ДПС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення від 08.05.2020 №5-1016 за 2020 рік, яким визначено податкове зобов`язання по сплаті земельного податку з фізичних осіб в сумі 243,00 грн.

Вважаючи, що вказане рішення контролюючого органу винесене безпідставно, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Положеннями ст. 7 ПК України встановлено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до п. 36.1, 36.2 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

За приписами п. 36.4 ст.36 ПК України виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Згідно з п. 37.1, 37.2 ст. 37 ПК України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку (п. 38.1, п. 38.2 ст. 38 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

За змістом пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно зі ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Підпунктом 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України встановлено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до Договору оренди земельної ділянки №б/н від 16.07.2013, земельна ділянка з кадастровим номером: :02:010:0017, загальною площею 0,9159 га, що належить позивачу на праві власності, передана у строкове платне користування (оренда) ТОВ «Агро Пульс».

Договір оренди землі, за визначенням ст. 13 Закону України "Про оренду землі", це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Крім того, ПСП «Переселенське-К» отримало земельну ділянку позивача у користування відповідно до Договору про співпрацю № 02/18 від 01.05.2018, який був укладений між ПСП «Переселенське-К» та ТОВ «Агро Пульс».

Таким чином за умовами вищевказаного договору користувачем земельної ділянки є Землекористувач - ПСП «Переселенське-К», яке на належній правовій підставі користується земельною ділянкою позивача та відповідно до ст. 269 ПК відображає останню у податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи та сплачує податок (дане підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи).

Посилання відповідача на те, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач з 2018 року за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка-пай) з кадастровим номером: :02:010:0017, загальною площею 0,9159 га, тобто право користування земельною ділянкою ПСП «Переселенське-К» не зареєстроване у відповідному реєстрі є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, реєстрація будь-якого речового права лише підтверджує (засвідчує) право використання певним майном, а не надає правомочності щодо його використання як такого. Внесення права користування до реєстру речових прав носить суто формальний характер та не є визначальним за даних правовідносин. При цьому, учасниками у справі не оспорюється фактичне (безпосереднє) використання земельної ділянки саме ПСП «Переселенське-К», так само не заперечується і факт сплати ПСП «Переселенське-К» податку за користування земельною ділянкою з кадастровим номером: :02:010:0017, загальною площею 0,9159 га.

Також, ПК України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження виробника сільськогосподарської продукції.

Виникнення орендних відносин відповідно до вимог земельного законодавства не є єдиною та обов`язковою умовою для визнання сільськогосподарських угідь такими, що знаходяться в користуванні платника, оскільки оренда є лише одним із видів права користування землею. Податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов`язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Обов`язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання такою особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №815/5979/17; від 06.02.2019 у справі №824/230/17-а; від 24.09.2019 у справі №806/7171/13-а; від 28.04.2020 у справі №814/536/15.

Крім того, судом встановлено, що ПСП «Переселенське-К», як землекористувачем, сплачено податок за користування земельною ділянкою, що підтверджується платіжним дорученням №6560 від 22.04.2020.

Таким чином, з системного аналізу вимог чинного законодавства та встановлених обставин суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, винесене по відношенню до позивача підлягає скасуванню, оскільки податкове зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" повинен сплачувати суб`єкт відповідних податкових правовідносин, у даному випадку - ПСП «Переселенське-К», як землекористувачем.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №ПН11148 від 12.02.2021.

Отже, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області.

Щодо клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).

При цьому, з імперативних положень ч. 6 ст. 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п.30).

У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу ч. 6 ст. 134 КАС України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 5 ст. 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Максименко і Партнери», в особі керуючого партнера Максименка Я.О. укладено договір про надання юридичних послуг (адвокатської допомоги) від 18.06.2020, за умовами якого Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати Клієнту правові консультації; організовувати ведення претензійно-позовної роботи за матеріалами підготовленими Клієнтом; надавати клієнту правову допомогу щодо захисту та інтересі останнього у судах будь-яких інстанції по всіх категоріях справ; представляти інтереси клієнта та здійснювати його захист в правоохоронних та контролюючих органах з усіх питань.

Пунктом 5.1 зазначеного договору визначено, що за надані послуги Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду згідно формули та тарифів, вказаних у Додатку 1 до даного Договору.

Позивачем на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4200,00 грн. додано копію договору про надання юридичних послуг (адвокатської допомоги) від 18.06.2020; копію попереднього розрахунку приблизної вартості правової допомоги за договором про надання юридичних послуг (адвокатської допомоги) від 18.06.2020; копію розрахунку вартості правової допомоги за період з 18.06.2020 по 08.06.2021; копію акту №1 від 18.06.2020 прийому передачі наданих послуг за договором про надання юридичних послуг (адвокатської допомоги) від 18.06.2020; копію звіту по виконаних роботах за період з 18.06.2020 по 08.06.2021; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5310 від 28.09.2012, виданого на ім`я Максименка Ярослава Олександровича ; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії КС №678111 від 18.08.2020; квитанція №0.0. від 10.09.2021.

Дослідивши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

Відповідачем не було спростовано правомірність заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4200,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2020 №5-1016 винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управлінням Державної податкової служби у Київській області судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 4200 грн. (чотири тисяч двісті) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управлінням Державної податкової служби у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.