Справа № 520/12424/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 вересня 2021 року № 520/12424/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіної Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Пройдак С.М.

у присутності

представника позивача Оріщенко Н.С.

представника відповідача Біленького Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Агроінвест Холдинг Охоче" (с. Старовірівка, вул. Вишнева, 95, ), до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (м. Харків, вул. Пушкінська,46, ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.06.2021 № .

Ухвалою суду від 13.01.2021 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою від 06.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала, просила задовольнити, в обґрунтування позовних вимог послалася на безпідставність висновків податкового органу щодо не встановлення факту реальності господарських операцій із зазначеним в акті перевірки контрагентом, враховуючи той факт, що податковим органом не належним чином проаналізовано наявність усіх первинних документів, що підтверджують реальність вказаних операцій. Крім того, позивач не може нести відповідальність за дотримання податкової дисципліни своїми контрагентами та третіми особами, тоді як відносно контрагента позивача відсутні будь-які вироки суду щодо встановлення фіктивності

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав, просив позовні вимоги залишити без задоволення з тих підстав, що під час проведення перевірки податковим органом встановлено не підтвердження позивачем факту придбання товару у контрагента, в тому числі на підставі інформації про те, що підприємство контрагент є фігурантом кримінальних проваджень, а засновник підприємства заперечує факт реєстрації останнього, висновки акту перевірки є обґрунтованими та правомірними, що у свою чергу свідчить про законність прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Позивач пройшовши визначену діючим законодавством процедуру реєстрації набув статусу суб`єкта господарювання юридичної особи. Основними видами діяльності кого є 01.11. вирощування зернових культур і насіння та озимих культур (основний), 01.19 вирощування інших однорічних та дворічних культур, 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві та інші.

Фахівцями відповідача проведена документальна планова перевірка ТОВ «Агроінвест Холдинг Охоче» за період діяльності з 01.01.2018 по 31.03.2021 з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За результатами перевірки складений акт від 03.06.2021 року № 9510/20-40-0702-08/39421968, яким в тому числі зафіксовані порушення пп.44.1, 44.3 ст.44, п.192.1 ст.192, п.198.1 ,198.3, 198.6 ст.198 , п.200.2 ст.200, п.201.1, 201.2 ст.201 ПК України внаслідок чого відбулось заниження податку на додану вартість на загальну суму 623336 грн.

Порушення, встановлені актом перевірки стали підставою для винесення 24 червня 2001 року податкового повідомлення-рішення № , яким збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 779170.00 грн, в тому числі основний платіж 623336 грн, штрафні санкції 155834.00 грн.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт «а»). Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Отже, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту послуг, що надаються, тощо.

Аналіз наведених норм свідчить, що відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. При цьому, дійсно, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

Судовим розглядом встановлено, що в процесі здійснення господарської діяльності підприємство використовує транспортні засоби (вантажні автомобілі, самоскиди, трактори, комбайни, обприскувачі, причепи тощо), зокрема на підставі укладеного з СТОВ «РАССВЕТ» договору оренди транспортних засобів № 5 від 28.04.2016 року.

З метою обслуговування транспортних засобів, заміни на них автогуми, позивачем укладено договір поставки №518/10/19 від 21.10.2019 року з ТОВ «ІДЕАЛІС», предметом якого є постачання автогуми до авто- та с/х техніки.

Постачання товару здійснено транспортом покупця та оформлено наступними видатковими накладними: № 518 від 24.10.2019 щодо поставки автогуми 10.00 R 20, автогуми 9.00 R 20, автогуми 8.25 R 20, автогуми 208/70 R 16; від 24.10.2019 № 519 щодо поставки автогуми 185/85 R 16/С, автогуми 710/70 R 38, автогуми 23.1 R 26, автогуми 18.4 R 38,від 24.10.2019 № 520 щодо поставки автогуми 420/70 R 24, автогуми 19.9 R 38,автогуми 13.6 R 20, автогуми 15.5 R 38, автогуми 11.2 R 20, автогуми 21.3 R 24, автогуми 30.5 R 32, автогуми 18.4 R 24;від 24.10.2019 № 521 щодо поставки автогуми 900/60 R 32, автогуми 600/65 R 28, автогуми 320/85 R 38, автогуми 320/90 R 30, автогуми 15 R 19.5, автогуми 710/70 R 38.

На підтвердження факту поставки товару надано товарно-транспортні накладні №518 від 24.10.2019, №519 від 24.10.2019, №520 від 24.10.2019, №521 від 24.10.2019.

Розрахунки за придбану автогуму проведені ТОВ «АГРОІНВЕСТ ХОЛДИНГ ОХОЧЕ» частково в безготівковій формі згідно платіжного доручення №804 від 08.11.2019 року на суму 317901,36 грн.

Придбана автогума використана для провадження власної господарської діяльності, що підтверджується накладними на переміщення від 15.12.2020 року, 01.12.2020 року, 30.11.2020 року, та актами списання (використання) товарів від 30.11.2020, 01.12.2020, 15.12.2020 року, відповідно до яких списання витрат віднесено на поліпшення/ремонт транспортних засобів (заміна автогуми).

Виписані ТОВ «ІДЕАЛІС» податкові накладні з ПДВ складені у відповідності до вимог законодавства, не містять дефектів за формою та змістом, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В судовому засіданні як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог представник відповідача послався на те, що згідно Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що підприємство ТОВ «ІДЕАЛІС» є учасником проваджень за фактом скоєння злочину, передбаченого статтею 212 КК України (№ кримінального провадження № 0000006 від 30.03.2017 за ч.3 ст. 212 КК України); за наявною в органі ДПС інформації, згідно ІС «Податковий блок» підсистеми «СФП» по контрагенту постачальнику ТОВ «ІДЕАЛІС» рахується інформація щодо порушення кримінальної справи за фактом скоєння злочину, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України (ч.2 ст.2051) КК України про тимчасовий доступ до речей і документів); за наявною в органі ДПС інформації, складеної Головним управлінням ДПС у Київській області - результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ «ІДЕАЛІС» за звітний періоди декларування ПДВ липень 2019р. серпень 2019р., грудень 2019р., січень 2020р., відповідно до якої встановлено неправомірне визначення: сум податкових зобов`язань при продажу товарів/послуг та сум податкового кредиту при придбанні товарів/послуг; згідно отриманого 05.05.2020 за №1824/7/20-97-04-10 від Головного управління ДФС у Харківській області листа начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Харківський області, проведено допит громадянина ОСОБА_1 щодо його відношення до ТОВ «ІДЕАЛІС».

З цього приводу суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками та контрагентами його постачальника, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення кінцевим покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, відсутності фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Доказів такої обізнаності відповідачем суду не надано, як не встановлено їх і під час проведення перевірки

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України передбачено, що податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Щодо наявності кримінального проваджень за ч.1 ст.2051, ст. 212 КК України як підстави для визнання господарських операцій нереальними.

Суд зазанчає, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів частини шостої статті 78 КАС України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Відомості, отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків. Докази на які посилається відповідач не відповідають вимогам належності на допустимості в розумінні КАС України.

Докази наявності вироків, що набрали законної сили стосовно посадових осіб контрагентів та самого ТОВ «Ідеаліс», а також де б досліджувались господарські операції між позивачем та контрагентами в рамках кримінального провадження в матеріалах справи відсутні.

Суд також зазначає, що долучений до матеріалів справи протокол допиту свідка - засновника ТОВ «Ідеаліс» містить відомості, що посадова особа контрагента позивача заперечує свою участь у створенні та діяльності відповідного товариства (ТОВ « Іделіас»), проте, не містить жодних відомостей щодо фіктивності саме спірних операцій позивача з ТОВ «Ідеаліс» за договором постачання товару від 21 жовтня 2021 року № 518/10/19.

Суд також зазначає, що долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, що підтверджується витягами з ЄДРПОУ, записи в якому в силу положень ч.1,4 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» вважаються достовірними; можуть бути використані у спорі з третьою особою та використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Доказів того, що установчі документи визнані недійсними в судовому порядку відповідачем в силу ст.77 КАС України суду не надано.

Згідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі дослідження матеріалів справи суд прийшов до висновку, що позивач довів обґрунтованість позовних вимог, натомість - суб`єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, обґрунтованість висновків щодо наявності в діях позивача складу податкового правопорушення, покладених в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та відповідність таких рішень вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України не доведена та не підтверджена належними доказами, тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

вирішив

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2021 Головного управління ДПС у Харківській області

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Агроінвест Холдинг Охоче" сплачену суму судового збору в розмірі 11687 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 55 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У повному обсязі рішення виготовлено 24.09.2021

Суддя Зоркіна Ю.В.