Справа № 160/12926/21
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Дніпроазот» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Приднідпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання дій протиправними та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Акціонерне товариство «Дніпроазот» з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Приднідпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 25.03.2021 року № 226772 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн. на підставі абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Відповідачем було винесено постанову від 25.03.2021 № 226772 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн., на підставі абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яка прийнята з порушенням положень Постанови № 879, Наказу № 255 та Технічного регламенту, і відповідно, отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними та не можуть бути покладені в основу застосування до Позивача адміністративно-господарських санкцій. При цьому, позивач зазначив, що Відповідачем було порушено вимоги до пересувного пункту габаритно-вагового контролю та вимоги щодо вагового обладнання пересувного пункту, що призвело до невірних висновків про перевищення Транспортним засобом Позивача нормативно вагових параметрів, а саме: Місце розташування вагового контролю не було позначено тимчасовими дорожніми знаками, відтиск тавра на приладі для вимірювання габаритно-вагового контролю № 09-224 не відповідає відтиску тавра, який міститися у свідоцтві на повірку вимірювальної техніки, при проведенні габаритно-вагового контролю використовувалося зважувальне обладнання, щодо якого не була проведена повірка на відповідність чинним державним стандартам. Таким чином, габаритно-ваговий контроль було проведено Відповідачем не ідентифікованим обладнанням, щодо якого відсутня інформація про належну сертифікацію та своєчасну повірку. Таким чином, Відповідач, приймаючи постанову від 25.03.2021 № 226772 про застосування адміністративно-господарського штрафу, діяв неправомірно та всупереч чинному законодавству, оскільки видача відповідного дозволу на перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм не передбачена, а тому АТ «ДНІПРОАЗОТ» не може бути накладений штраф відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за відсутність такого дозволу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
18 серпня 2021 року ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року отримана відповідачем (а.с. 80).
Відповідачем у встановлений судом строк, письмових заперечень проти позову, пояснень чи доказів щодо заявлених позовних вимог, на підтвердження або спростування обставин, зазначених у позові, не надано, як і заяви про визнання позову.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, 04.02.2021 року посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на автодорозі Н-08 (Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-475км), було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів транспортним засобом МАЗ 6312С5 № НОМЕР_1 .
За наслідками перевірки Відповідачем було складено акт № 027045 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.02.2021 року № 045545 (а.с. 18).
25.03.2021 Державною службою України з безпеки на транспорті Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було розглянуто справу про порушення АТ «ДНІПРОАЗОТ» законодавства про автомобільний транспорт.
За результатами розгляду справи про порушення АТ «ДНІПРОАЗОТ» законодавства про автомобільний транспорт, Відповідачем було винесено постанову від 25.03.2021 № 226772 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн., на підставі абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с. 15).
Позивач не погодившись із вказаною постановою від 25.03.2021 № 226772 звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст.1 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III) автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
Відповідно до частини 12 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Частинами 1, 4 статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Згідно зі статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30) передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).
Відповідно до товарно-транспортної накладної № АЗ-00000052 від 04.02.2021 транспортним засобом МАЗ АЕ 0899МВ 04.02.2021 здійснювалось перевезення в окремих клітях, в кількості 20 шт., кисню газоподібного технологічного у кількості 160 балонів (а.с. 22).
Згідно з довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю проведення габаритно-вагового контролю від 04.02.2021 № 045545, результатами габаритно-вагового контролю є наступні навантаження: на 1 вісь - 6 500 кг., на 2 вісь - 10 150 кг., на 3 вісь - 8 850 кг. Загальна вага транспортного засобу - 25,5 т. (а.с. 16)
Відповідно до пп. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 № 879 (надалі - «Постанова № 879»), вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Згідно з пп. 3 п. 2 Постанови № 879, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Відповідно до пп. 4 п. 2 Постанови № 879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно з пп. 7 п. 2 Постанови № 879, місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.
Відповідно до пп. 9 п. 2 Постанови № 879, пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.
Згідно з п. 14 Постанови № 879, вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.
Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» від 08.11.2006 № 1567 (надалі - «Постанова № 1567»), державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі -транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно з п. З Постанови № 1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Відповідно до абз. 1 п. 4 Постанови № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з абз. 58 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІП (надалі - Закон України "Про автомобільний транспорт"), рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Відповідно до абз. З п. 16 Постанови № 1567, під час проведення рейдової перевірки можливе: застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис "Укртрансбезпека"; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю; використання засобів аудіо - та відеотехніки для запису процесу перевірки; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення.
Відтиск тавра на приладі для вимірювання габаритно-вагового контролю № 09-224 не відповідає відтиску тавра, який міститися у свідоцтві на повірку вимірювальної техніки, що підтверджується наданими позивачем фотознімками (а.с. 24, 30-32).
Відповідачем доказів на спростування вказаних доводів позивача суду не надано.
Відтиск тавра, зазначеного на приладі для вимірювання габаритно-вагового контролю № 09-224, не відповідає відтиску тавра, яке зазначене у свідоцтві на повірку вимірювальної техніки, а тому, прилад для вимірювання, який використовувався при здійсненні габаритно-вагового контролю, був без належного та відповідного клеймування (пломбування), а отже не відповідає приписам п. 12 Порядку № 879.
Враховуючи вищевикладене, визначення вагових параметрів транспортного засобу МАЗ 6312С5 № НОМЕР_1 було здійснено з порушенням положень Постанови № 879 та Наказу № 255, і, відповідно, отримані в результаті зважування дані не є достовірними та не можуть бути покладені в основу застосування до Позивача адміністративно-господарських санкцій.
Відповідно до пп. 12 п. 2 Постанови № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.
Згідно з п. 12 Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Відповідно до п. 13 Постанови № 879, під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Згідно з п. 8 розд. II Наказу № 255, вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.
Постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13.01.2016 затверджено Технічний регламент законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (надалі -«Технічний регламент»).
Згідно з п. 1 Технічного регламенту, цей Технічний регламент встановлює вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, які призначені для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - засоби вимірювальної техніки), коли вони надаються на ринку та/або вводяться в експлуатацію для виконання завдань, пов`язаних з вимірюваннями.
Пунктом 16 Технічного регламенту визначено, якщо відповідність засобів вимірювальної техніки вимогам цього Технічного регламенту, що до них застосовуються, було підтверджено встановленою процедурою оцінки відповідності, виробники складають декларацію про відповідність згідно з пунктами 53-56 цього Технічного регламенту і наносять знак відповідності та додаткове метрологічне маркування згідно з пунктами 57-70 цього Технічного регламенту.
Відповідно до п. 60 Технічного регламенту, знак відповідності повинен бути єдиним маркуванням, що засвідчує відповідність засобів вимірювальної техніки вимогам, які застосовуються до зазначених засобів та визначені у відповідних технічних регламентах, якими передбачене нанесення знака відповідності.
Згідно з п. 64 Технічного регламенту, знак відповідності і додаткове метрологічне маркування повинні бути помітними, розбірливими та не повинні стиратися, бути нанесені на засоби вимірювальної техніки або на табличку з технічними даними. У разі коли це є неможливим або невиправданим через характер засобів вимірювальної техніки, таке маркування повинно наноситися на супроводжувальну документацію та паковання, якщо таке є.
На фотознімках, які були зроблені представниками АТ «ДНІПРОАЗОТ», відсутні окремі символи та елементи знаку відповідності, що наноситься на табличку з технічними даними.
Крім того, технічні відомості на приладі для вимірювання, який використовувався при здійсненні габаритно-вагового контролю, не можливо ідентифікувати, у зв`язку з відсутністю чіткого та розбірливого зазначення технічних відомостей, а отже, здійснювався габаритно-ваговий контроль невідомим приладом.
Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.12.2010 № 624 «Про затвердження національних стандартів України та скасування чинності нормативних документів» з 01.01.2012 затверджено ДСТУ ОІМL R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробувань».
Таким чином, враховуючи вимоги до обладнання пунктів габаритно-вагового контролю, ваги повинні були пройти повірку на відповідність ДСТУ ОІМL R 134-1:2010 та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробувань (OIML R 134-1:2006,IDT)».
Відповідачем до суду не було надано підтвердження повірки вагового обладнання, що було використане при зважуванні транспортного засобу AT «ДНІПРОАЗОТ», на відповідність вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 "Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь".
Враховуючи викладене, відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю використовувалося зважувальне обладнання, щодо якого не була проведена повірка на відповідність чинним державним стандартам.
Таким чином, габаритно-ваговий контроль було проведено Відповідачем не ідентифікованим обладнанням, щодо якого відсутня інформація про належну сертифікацію та своєчасну повірку, а відтак отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними та не можуть бути покладені в основу застосування до Позивача адміністративно-господарських санкцій.
Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що пересувний пункт габаритно-вагового контролю фактично мав ширину 3 м 70 см, оскільки із наданого позивачем фото вказані обставини не можливо встановити, а відтак вказані обставини не підтвердженні належними доказами.
Крім того, згідно з абз. 1 п. 22.1. Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Правил дорожнього руху» (надалі - «Правил дорожнього руху»), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі -16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Відповідно до абз. 3 п. 22.1. Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
За приписами ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ (надалі - «Закон України «Про дорожній рух»»), з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Частиною 3 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Разом з тим, видача дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами загального користування не передбачено.
Відповідно до товарно-транспортної накладної № АЗ-00000052 від 04.02.2021 транспортним засобом МАЗ АЕ 0899МВ 04.02.2021 здійснювалось перевезення в окремих клітях, кисню газоподібного технологічного у кількості 160 балонів, отже АТ «ДНІПРОАЗОТ» здійснювалось перевезення подільного вантажу (а.с 22).
Таким чином, Відповідач, приймаючи постанову від 25.03.2021 № 226772 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн. на підставі абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", діяв неправомірно та всупереч чинному законодавству, оскільки видача відповідного дозволу на перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм не передбачена, а тому до АТ «ДНІПРОАЗОТ» не може бути застосований штраф відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за відсутність такого дозволу.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що прийнята відповідачем постанова від 25.03.2021 № 226772 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн. на підставі абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", не відповідає критеріям обґрунтованості та розсудливості, прийнята без урахування усіх обставин, а тому є неправомірною та підлягає до скасуванню.
Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідачем не доведено правомірність прийнятої постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Акціонерного товариства «Дніпроазот» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Приднідпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 25.03.2021 року № 226772 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн. на підставі абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев