Справа № 400/5402/21
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 р. № 400/5402/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 17.06.21 р. № 281729,
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (надалі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №281729 від 17.06.2021 року, у розмірі 17 000,00 грн відносно ОСОБА_1 .

Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята з численними порушеннями. На підставі матеріалів вказаних перевірок відповідачем винесено оспорювані постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів за перевищення встановлених законодавством габаритно - вагових норм понад 10% але не більше 20% при перевезені вантажу без відповідного дозволу. Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що методика визначення навантаження на вісь відсутня, це позбавляє працівників Укртрансбезпеки повноважень на визначення плати за проїзд великовагового транспортного засобу. Також зазначає, що не був перевізником в розумінні ЗУ «Про автомобільний транспорт», оскільки у відповідності до ТТН автомобільним перевізником вказано ПП «Сергеев».

Відповідач надав до суду відзив, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та який обґрунтовано наступним:

Відповідач наполягає, що перевірка та зважування транспортного засобу проводилась із додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт належним чином оформленими документами, розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів, винесено у відповідності із Законами України у сфері автомобільного транспорту, Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.11.06 року № 1567 (далі - Порядок № 1567) та постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» за № 879 від 27.06.2007 року. Відповідач зазначає, що відсутність затвердженої методики не може бути підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових параметрів. Крім того, законодавством не визначено різниці між зважуванням транспортних засобів у разі перевезення подільних, неподільних, або наливних вантажів. Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху. Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Отже, відповідачем правомірно складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом та, в подальшому, винесено спірну постанову про застосування адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу.

Ухвалою від 15.07.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

11.08.2021 року відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

15.09.2021 року позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 15.09.2021 року задоволено заяву про забезпечення позову.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.2021 року посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область), на а/д М-14 «Одеса - Мелітополь» 21 км + 434 м. на підставі направлення на перевірку від 11.05.2021 №026486, було проведено ваговий контроль транспортного засобу DAF 95-400, державний номерний знак НОМЕР_1 та спеціалізованого вантажного сідлового тягача KOGEL A WE 18, державний номерний знак НОМЕР_2 . Під час проведення рейдової перевірки було виявлено надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких міститься в ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу, чим порушено ч. 1 абз. 15 Закону України «Про автомобільний транспорт». За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №0065871 від 15.05.2021 року, який став підставою винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17.06.2021 року № 281729.

Також, за результатами проведеного вагового контролю, посадовими особами Укртрансбезпеки складено Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 180,63 Євро.

Постановою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Миколаївська область про застосування адміністративно-господарського штрафу № 281729 від 17.06.2021 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн. Вказано про допущення порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за що передбачена абзацом 15 ст. 60 Закону.

Не погодившись із вказаною постановою, з метою її скасування, позивач оскаржив її до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III до перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, а саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Як встановлено ч. 4 ст. 217 Господарського кодексу України господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько- правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 238 Господарського кодексу України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Суд звертає увагу, що до адміністративно-господарських санкцій належить й адміністративно - господарський штраф.

Відповідно до ст. 241 Господарського кодексу України адміністративно- господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

З огляду на наведене, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин відповідно є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарські штрафи застосовуються за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Таким чином, суд зазначає, що суб`єктами правопорушення до яких можуть застосовуються адміністративно- господарські штрафи передбачені ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є виключно суб`єкти господарювання - перевізники.

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

- господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

- громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Також суд звертає увагу, що адміністративно-господарські санкції за своєю суттю є заходом організаційно-правового або майнового характеру, який спрямований на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, а адміністративно-господарський штраф, як один з видів таких заходів - грошовою сумою, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Тобто адміністративно-господарський штраф як загалом так і у випадку вчинення порушень законодавства про автомобільний транспорт, зазначених в ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" може застосовуватись виключно до суб`єктів господарювання.

Такий висновок підтверджується також Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (з наступними змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент-виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №1567), пунктами 20 - 29 якого та додатком 5 до нього передбачено, що адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до фізичної особи - суб`єкта господарювання.

Суб`єктом правопорушення відповідальність за яке передбачена абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на якого може бути накладено адміністративно-господарський штраф є особа, зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, яка в установленому законом порядку, з використанням належних їй або найманих нею транспортних засобів здійснює перевезення вантажів.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не зареєстрований підприємцем, а тому не є суб`єктом господарювання, та до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, у тому числі, передбачені ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не зрозуміло чому саме на позивача, який є лише власником автомобільного транспорту, відповідачем покладено відповідальність за порушення габаритно-вагових обмежень.

Відповідно до ТТН від 15.05.2021 р. №056034 автомобільним перевізником зазначено ПП «Сергеев», ТТН була предявлена державному інспектору під час проведення перевірники, що підтверджується актом №281627.

У законодавстві щодо правопорушень у сфері автомобільного транспорту відсутня презумпція винуватості власника транспортного засобу, як наприклад за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами (ст.14-1 КУАП).

Постанова відповідача № 281729 від 17.06.2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача є протиправною, оскільки 1) не встановлено, що саме він вчинив правопорушення; 2) він взагалі не може бути суб`єктом відповідальності за ст.60 Закону, та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд вказує наступне.

Відшкодування витрат на правничу допомогу регулюються ст.134 КАС України.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано договір про надання правової допомоги від 30.06.2021 року, додаток №1 до Договору від 30.06.2021 року та детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом.

Як вбачається з додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 30.06.2021 року адвокат Клюєва Ірина Станіславівна надає позивачу послуги: , аналіз норм чинного законодавства та актуальної судової практики, оформлення та подання до суду позовної заяви, оформлення та подання відповіді на відзив, клопотань, заяв та інших процесуальних документів, участь в судових засіданнях.

Винагорода за вказані послуги визначена в розмірі 5 000,00 грн. Проте доказів сплати за надані послуги до суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи та надані адвокатом послуги, час, витраченим адвокатом на надання таких послуг, обсяги наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторони, суд зазначає наступне.

Щодо складності справи, суд звертає увагу на те, що в проваджені Миколаївського окружного адміністративного суду знаходиться значна кількість аналогічних справ, представником в яких є Клюєва Ірина Станіславівна, суть спору у цих справах є ідентичною (скасування постанои про застосування адміністративно-господарського штрафу). В Ухвалі суду про відкриття провадження зазначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, тому дана категорія справ відноситься до справ незначної складності.

Щодо витраченого часу адвокатом на представництво інтересів позивача у судових засіданнях, суд зазначає, що рішення по справі прийнято в порядку письмового провадження, судове засідання по справі не призначалось. Отже, суд не може погодитись з вимогою про відшкодування витрат пов`язаних з участю в судовому засіданні представника.

Крім того, розмір оплати за аналіз норм чинного законодавства та актуальної судової практики складання позовної заяви в розмірі від 4000,00 грн. (4 год * 1000,00) є завищеним. Відповідь на відзив, будь-які інші клопотання, заяви в межах розгляду цієї судової справи не надходили до суду.

Суд також акцентує увагу на тому, що учасник справи не подав до суду доказів здійснених ним витрат, тобто підтвердження сплати представнику суми за надані послуги, до суду не надавались.

Відтак, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Судовий збір розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та підлягають поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 134, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №281729 від 17.06.2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) у розмірі 17000,00 грн..

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн., сплачений за квитанцією від 30.06.2021 № 0.0..1.

4. У задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар