Справа № 540/1555/21
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1555/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

І. Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 стосовно неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.12.2020 (проведеного в порушення порядку розгляду заяви (клопотання) суб`єкта такого звернення, передбаченого приписами ст. ст. 15, 19 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян") в частині заниження суми нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в проведених розрахунках ( згідно довідки-розрахунку від 21.12.2020 за вихідним № 1155 Військової частини НОМЕР_1 "нарахованої індексації грошового забезпечення на ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 (останній базовий місяць - липень 2014) та невиплати ОСОБА_1 належної суми індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (такими, що суперечить нормам ст. ст. 17, 40, 43 Конституції України в розумінні приписів ст. ст. 15, 19 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громад" і ст. 116 КЗпП України)

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (із застосуванням для проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, як базовий місяць січень 2008) та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 стосовно заниження в розрахунках (згідно довідки-розрахунку від 21.12.2020 за вихідним № 1155 Військової частини НОМЕР_1 "нарахованої індексації грошового забезпечення на ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (останній базовий місяць - липень 2014 року) суми нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (із застосуванням для проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, як базовий місяць січень 2008 року).

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період проходження ним військової служби, Військовою частиною НОМЕР_1 з грудня 2015 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася, чим порушив конституційні права громадянина України ОСОБА_1 . У жовтні 2020 року позивач звернувся до відповідача з рапортом та у грудні 2020 року зі зверненням в порядку статті 40 Конституції України та приписів статті 15 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" щодо нарахування та виплати капітану медичної служби ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, проте відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні вказаних вимог, посилаючись на відсутність підстав. Разом з тим, відповідачем було видано довідку-розрахунок № 1155 від 21.12.2020 року щодо нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (останній базовий місяць - липень 2014 року)", проте позивач вважає, що відповідач протиправно занизив розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, застосувавши до розрахунку як базовий місяць липень 2014 року, замість базового місяця січень 2008 року. Відтак позивач вважає, що відповідач в порушення порядку розгляду звернень громадян, передбаченого приписами статей 15, 19 Закону України "Про звернення громадян" щодо повноти розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.12.2020 року, об`єктивності та належного оформлення відповіді на звернення, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови і вжитих заходів, в розумінні Закону не вчинив відповідних дій щодо законної вимоги виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

13.05.2021 року за вх. № 9240/21 судом зареєстровано відзив на позов, яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Щодо вимоги позивача стосовно неналежного розгляду його заяви позивача від 09.12.2020 р., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки вказана заява позивача розглянута відповідачем у встановлені Законом № 393/96-ВР строки та надано відповідь по всіх зазначених у них питаннях. При цьому, відповідач вказує, що дану вимогу позивач пов`язує виключно з ненаданням йому довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із зазначенням базового місяця січень 2008 року, однак обов`язок надання такої довідки у Військової частини НОМЕР_1 виник би у тому разі, якщо б відповідач за результатами розгляду звернення позивача прийшов до висновку про обґрунтованість його заяви. Натомість відповідач у листі від 21.12.2020 вказав на відсутність підстав для нарахування та виплати такої індексації. Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 28.02.2018, то відповідач вказує, що для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в грудні 2015 року - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Зазначене підтверджується листами Департаменту фінансів Міністерства оборони України (№248/3/9/1/2 від 04.01.2016 року. №248/3/9/1/940 від 16.08.2017 року №248/1485 від 26.03.2018 року, №248/7/9/1/1661 від 19.12.2017), якими головний розпорядник бюджетних коштів довів до підпорядкованих частин відповідні роз`яснення та надав їм вказівки щодо припинення нарахування індексації до окремого розпорядження. Відповідач окремо зазначає, що механізм нарахування та виплати індексації у поточному році за попередні роки Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМ України від 17 липня 2003 року №1078 не передбачений. З огляду на викладене, індексація грошового забезпечення за період з грудин 2015 року по лютий 2018 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, і законних підстав для вчинення таких дій у відповідача немає. Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням базового 2008 року, то відповідач вказує, шо починаючи з 01.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадовою окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець. Однак, постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2005 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (далі - Постанова №1013) були внесені зміни до Порядку № 1078, якими передбачено підвищення з 01.12.2015 посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників. При цьому підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців. Натомість, зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась лише з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького склад) та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, що стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) в цілях нарахування індексації військовослужбовцям з січня 2016 року на березень 2018 року. Тобто, Постановою №1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01.12.2015, але й визначено базовий місяць (січень 2016 року), з якого в подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації. З огляду на зазначене, доводи позивача про необхідність застосування січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 не є обґрунтованими, оскільки позивач бажає застосувати до правовідносин за період з січня 2008 по грудень 2015 норму п. 5 Порядку №1078 в редакції, яка діє з 01.12.2015. З огляду на вищевикладене, зупинення виплати позивачу індексації грошового забезпечення з грудня 2015 по лютий 2018 не є протиправними діями відповідача та відповідно відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

19.05.2021 р. за вх. № 9703/21 судом зареєстровано відповідь на відзив, в якій позивач додатково вказує на те, що нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з встановленням базового місяця іншого ніж січень 2008 року порушують гарантії щодо грошового забезпечення військовослужбовця. Проте, базовим місяцем вважається місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) військовослужбовця за посадою, яку він займає. Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке вперше відбулось у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 року №1294, місяці, у якому відбулося збільшення розміру посадового окладу штату. При цьому, загальна сума збільшення грошового забезпечення перевищила суму індексації нараховану в цьому місяці і відповідно до абзаців 1 і 2, пункту 5 Порядку №1078 січень 2008 року став базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців. В такому порядку, нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 року №90 "Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України". Отже, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 є січень 2008 року, в якому постановою №1294 встановлені підвищенні розміри посадових окладів військовослужбовців, а не липень 2014 року чи інший базовий місяць.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 у період з 19.07.2000 року по 09.11.2020 року проходив військову службу у Збройних Силах України, в період з 15.07.2005 року по 09.11.2020 року у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з послужного списку ( а.с. 39).

09.11.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 242 капітана медичної служби ОСОБА_1 , начальника медичної служби, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19 жовтня 2020 року № 387 з військової служби У ЗАПАС відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за підпунктом "ж" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем), з 09 листопада 2020 року виключено зі списків особового складу частини, з 10 листопада 2020 року виключено зі всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Калинівського районного військового комісаріату Вінницької області. ( а.с. 40).

30.10.2020 за вх. № 1550 позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом щодо перерахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року відповідно до постанови КМ України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" № 1078 від 17.07.2003 року.( а.с. 42)

23.11.2020 командир ВЧ НОМЕР_1 листом за вих. № 1984 повідомив позивача, що відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 (зі змінами) індексація нараховувалась, фінансувалась та виплачувалась з 2003 року. З січня 2016 року індексація не нараховувалась і не виплачувалась згідно з пунктом 7 телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 р. № 248/3/9/1/2 де визначено, що індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення. Для виплати індексації в січні 2016 - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Пунктом 14 Порядку визначено, що роз`яснення про застосування порядку проведення індексації грошових доходів населення надає Міністерство соціальної політики України. У зв`язку із вищевикладеним підстав для виплатити індексації грошового забезпечення немає. ( а.с. 43)

09.12.2020 р. позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 заяву, в якій просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, видати довідку-розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, повну довідку стосовно проведеного військовою частиною НОМЕР_1 розрахунку під час його звільнення з військової служби, із обов`язковим зазначенням розміру всіх сум і їх складових, а також з письмовим роз`ясненням порядку проведеного розрахунку із посиланням на нормативно-правові акти (по кожній виплаті окремо), видати копії карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , що перебував на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), за період з січня 2008 року по листопад 2020 року, видати повну довідку про розміри грошового забезпечення ОСОБА_1 із врахуванням всіх основних і додаткових видів грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 09.11.2020 року. ( а.с. 44)

21.12.2020 командир військової частини НОМЕР_1 листом за вих. № 2155 повторно повідомив позивача про відсутність підстав для виплатити індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 09.11.2020 року, обґрунтовуючи аналогічними обставинами, викладеними у листі- відповіді від 23.11.2020 за вих. № 1984 ( а.с. 46).

Додатком № 2 до вказаного листа є Довідка-розрахунок нарахованої індексації грошового забезпечення на ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (останній базовий місяць - липень 2014 року) (далі - довідка-розрахунок від 21.12.2020 року № 1155) ( а.с. 48)

Вважаючи протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з грудня 2015 року по лютий 2018 року, а також стверджуючи, що відповідачем невірно визначено базовий місяць нарахування індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

ІII. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 14.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, згідно якої суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін).

Частиною 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992р. №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Так, статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка, у 2017 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

VI. Оцінка суду

Аналіз зазначених вище законодавчих норм в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018 року по справі № 825/874/17.

При цьому нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

Згідно п.14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Разом з цим, у рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України "Про оплату праці" такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, спірність питання у даній справі полягає виключено щодо права позивача на отримання індексації грошового забезпечення під час проходження ним військової служби у відповідача за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, із застосуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2018 року.

При цьому, відповідно до довідки-розрахунку від 21.12.2020 року № 1155 відповідачем здійснено нарахування індексації грошового забезпечення на ОСОБА_1 за спірний період з визначенням базового місяця липень 2014 року. ( а.с. 48)

Вирішуючи спірність вказаного питання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 в редакції, що вступила в силу з 01.12.2015 року, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 р. № 1294 (далі - Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 Постанови № 1294 вона набрала чинності з 01.01.2008 року.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01.03.2018 року.

Враховуючи те, що посадовий оклад за посадою, яку займав позивач до березня 2018 року востаннє підвищувався 01 січня 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294, то відповідно до статті 102 Постанови №1078 обчислення індексу споживчих цін здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник, а саме - з лютого 2008 року та стосується як для діючих так і для новоприйнятих або переведених військовослужбовців.

Тобто з 01.12.2015 року базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.

Суд наголошує на тому, що відповідач здійснюючи нарахування індексації не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.

Наявність саме у роботодавця, яким у даному випадку є відповідач, повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.

Варто також наголосити, що зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач, починаючи з грудня 2015 року, повинен був застосовувати січень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати) затверджені порядком №1078.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 10 вересня 2020 року у справі №200/9297/19-а, де судом прямо вказано, що базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року має застосовуватись січень 2008 року.

При цьому, суд вказує, що відсутність коштів на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів є безпідставними, оскільки виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Одним із принципів адміністративного судочинства є диспозитивність (від лат. dispono - "розпоряджаюся"). Цей принцип знаходить свій прояв у тому, що надає особам, які беруть участь у справі, можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Реалізацією цього принципу є самостійне вирішення позивачем питання, чи звертатися до суду з позовом взагалі, з наступним визначенням підстав, змісту і обсягу позовних вимог, а після винесення судом рішення у справі - окремо вирішувати питання, чи оскаржувати такі судові рішення в апеляційному чи касаційному порядку, у якому обсязі та з яких підстав здійснювати таке оскарження. Суд як незалежний орган не може ініціювати провадження чи навіть захищати права особи без відповідного звернення такої особи.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення позивачем способу захисту свого права чи інтересу з чітким зазначенням дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що порушили її право саме при виконанні ним владних управлінських функцій та повинен вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

При цьому, протиправність дій для суб`єкта владних повноважень це вчинення будь-якої дії, що суперечить тій чи іншій нормі законодавства, або ж вчинення дії, яка законодавством взагалі не передбачена.

Як встановлено судом на момент вирішення даної справи, відповідачем у відповідності до довідки-розрахунку від 21.12.2020 року № 1155 нараховано ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року враховуючи базовий місяць для розрахунку індексації - липень 2014 року. Однак, виплата наведеної суми індексації грошового забезпечення відповідачем не здійснена. Відповідачем вказаний факт не заперечується.

Позивач у даній справі, згідно змісту заявленого позову, не погоджується з діями відповідача щодо не визначення в якості базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення за вказаний період - січень 2008 року, а також з бездіяльністю відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць для розрахунку індексації - липень 2014 року, відповідно до довідки-розрахунку Військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2020 за № 1155 та протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

Таким чином, з метою ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року.

Щодо вимоги позивача в частині визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 стосовно неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.12.2020 (проведеного в порушення порядку розгляду заяви (клопотання) суб`єкта такого звернення, передбаченого приписами ст. ст. 15, 19 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян") в частині заниження суми нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в проведених розрахунках ( згідно довідки-розрахунку від 21.12.2020 за вихідним № 1155 Військової частини НОМЕР_1 "нарахованої індексації грошового забезпечення на ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 (останній базовий місяць - липень 2014) та невиплати ОСОБА_1 належної суми індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (такими, що суперечить нормам ст. ст. 17, 40, 43 Конституції України в розумінні приписів ст. ст. 15, 19 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громад" і ст. 116 КЗпП України), то суд враховує наступне.

За приписами статі 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення тощо.

Як встановлено судом, що на заяву ОСОБА_1 від 09.12.2020 командиром Військової частини НОМЕР_1 надано відповідь від 21.12.2020 за № 2155 та повідомлено позивача, що "… відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 (зі змінами) індексація нараховувалась, фінансувалась та виплачувалась з 2003 року. З січня 2016 року індексація не нараховувалась і не виплачувалась згідно з пунктом 7 телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 р. № 248/3/9/1/2 де визначено, що індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення. Для виплати індексації в січні 2016 - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Пунктом 14 Порядку визначено, що роз`яснення про застосування порядку проведення індексації грошових доходів населення надає Міністерство соціальної політики України. У зв`язку із вищевикладеним підстав для виплатити індексації грошового забезпечення немає."

Наведене свідчить, що заява позивача від 09.12.2020 розглянута та Військовою частиною НОМЕР_1 надано позивачу відповідь за результатами її розгляду у строки, визначені Законом України "Про звернення громадян".

Як вбачається зі змісту позову, неналежність розгляду відповідачем заяви ОСОБА_1 від 09.12.2020 та порушення статей 15, 19, 20 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-ВР) позивач фактично пов`язує з протиправністю дій Військової частини НОМЕР_1 в частині заниження в розрахунках суми нарахованої індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року згідно довідки-розрахунку від 21.12.2020 року № 1155 та відповідно невиплати йому вказаної індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням у розрахунку, як базовий місяць січень 2008 року.

Відтак, суд погоджується з позицією відповідача, що дана вимога обґрунтована позивачем виключено його не згодою зі змістом листа-відповіді командира ВЧ НОМЕР_1 від 21.12.2020 за № 2155 про відсутність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 09.11.2020 року, а не порушенням вищевказаних приписів Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян", що надає підстави суду для визнання вказаної вимоги необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, то суд враховує таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 року у справі № 0640/3719/18.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги предмет спору та обставини даної справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від його виконання за наслідками набрання даним рішенням законної сили.

VII. Висновок суду

Частиною 1 ст. 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом ".

Надавши оцінку доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

VIII. Розподіл судових витрат

Оскільки позивач відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору за подання позову, тому судові витрати не підлягають розподілу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( місце знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць для розрахунку індексації - липень 2014 року, відповідно до довідки-розрахунку Військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2020 за № 1155.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 106030000