Справа № 120/4907/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

27 вересня 2021 р. Справа № 120/4907/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши у письмовому провадженні заяву про визнання протиправними дій, бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення та встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням від 20.10.2020 у справі № 120/4907/20-а позов задоволено частково. Так, визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення №53/21-114 від 04.08.2020, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення з 05.03.2019. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 , з 05.03.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення № 53/21-114 від 04.08.2020 із урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення.

20.09.2021 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду. Відповідно до поданої заяви на підставі ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заявник просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Вінницькій області, що полягає в невиконанні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.02.2021 у справі № 120/8347/20-а в частині фактичної виплати заборгованої доплати пенсії Позивача за період з 05.03.2019 по 30.11.2021;

2) зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 120/4907/20-а здійснити протягом місяця фактичну виплату заборгованої доплати пенсії позивача за період з 05.03.2019 по 30.11.2021, відповідно до Розрахунку, наданого у листі від 08.09.2021 № 0200-0202-8/55313, однією сумою, а у розмірі виплати за один місяць - негайно після отримання ухвали;

3) зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області надати протягом місяця до Вінницького окружного адміністративного суду звіт про виконання окремої ухвали.

В обґрунтування заяви вказано, що з метою з`ясування інформації щодо виконання рішення суду від 22.03.2021 у справі №120/4907/20-а позивач звернувся до відповідача з відповідним запитом. Листом від 08.09.2021 № 0200-0202-8/55313 відповідач повідомив, що нараховані кошти включені до Реєстру судових рішень та виплату буде здійснено в порядку черговості Разом з тим, як вказує позивач, станом на вересень місяць 2021 року рішення суду про виплату заборгованої суми пенсії відповідачем все ще не було виконано. На переконання заявника, включення заборгованої суми до черги у Реєстрі, не передбачено ні одним нормативно-правовим актом.

На думку позивача, відповідач не виконав рішення суду в частині виплати заборгованих сум пенсії, припустив зміну принципу обов`язковості судових рішень та застосував на свій розсуд визначення способу та порядку виплати пенсій, що перераховані позивачу на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Із тексту поданої заяви судом встановлено, що позивач скористався диспозитивним правом об`єднати різні за своєю суттю заяви, визначені статтями 382 та 383 КАС України в одному зверненні.

Визначаючись щодо поданої заяви, суд виходив з такого.

Так, за ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.

Так, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 129-1 Конституції України, контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Одним із видів судового контролю за виконанням судового рішення є визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Метою правового інституту "судового контролю за виконанням судового рішення" є забезпечення належного виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе лише у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції КАС України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення. При цьому, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Як уже зазначалося, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі № 120/4907/20-а визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення №53/21-114 від 04.08.2020, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення з 05.03.2019. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 , з 05.03.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення № 53/21-114 від 04.08.2020 із урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання вище вказаного судового рішення Вінницьким окружним адміністративним судом 08.12.2021 у справі № 120/4907/20-а видано виконавчі листи.

На виконання рішення Вінницького окружного від 20.10.2020 у справі № 120/4907/20- відповідачем 09.12.2020 було проведено перерахунок пенсії позивача та визначена заборгованість за період з 05.03.2019 по 30.11.2020 у розмірі 49592,60 грн, яка по даний час є невиплаченою. Зі змісту листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 08.09.2021 № 0200-0202-8/55313 також видно, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі № 120/4907/20-а, ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснено перерахунок пенсії позивача відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення №53/21-114 від 04.08.2020 із урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення.

Поряд із цим, у вказаному листі ГУ ПФУ у Вінницькій області також повідомило позивача про те, що нараховані кошти в сумі 49592,60 грн включені відповідачем до Реєстру судових рішень, виплата якої буде здійснена в порядку черговості.

Так, оцінюючи відповідні доводи боржника щодо виплати заборгованості в розмірі 49592,60 грн після виділення коштів з Державного бюджету на цю мету, суд насамперед виходить з того, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій. При цьому визначальним є те, чи є достатні підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення, маючи реальну можливість його виконати.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Отже, виплати пенсій здійснюються ГУ ПФУ України у Вінницькій області виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, окрім зазначених, для здійснення виплат позивач немає.

Водночас в силу приписів статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Встановлені обставини вказують на неможливість виконання відповідачем рішення суду у справі № 120/4907/20-а в частині виплати позивачеві перерахованої пенсії в сумі 49592,60 грн через відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення та коштів, що є необхідними для здійснення виплати цієї заборгованості.

Водночас згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі № 373/436/17, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Таким чином, оскільки часткове невиконання відповідачем рішення суду у цій справі обумовлене об`єктивними причинами, а належних доказів, які б свідчили про намір суб`єкта владних повноважень ухилитися від виконання судового рішення не здобуто, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій, бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №120/4907/20-а та встановлення судового контролю в порядку, визначеному статтями 382, 283 КАС України.

Додатково суд зважає на те, що встановлення судового контролю у даному випадку жодним чином не вплине на виконання судового рішення та, відповідно, не захищатиме право позивача на отримання бюджетних коштів.

З огляду на викладене заяву позивача належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 382, 383 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №120/4907/20-а та встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №120/4907/20-а залишити без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович