Справа № 540/747/20
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/747/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського міського центру зайнятості про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

В березні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до адміністративного суду із позовом до Херсонського міського центру зайнятості (далі - відповідач, ХМЦЗ, центр зайнятості), в якому просить:

- зобов`язати ХМЦЗ надати статус безробітного з 27 лютого 2020 року;

- зобов`язати ХМЦЗ призначити допомогу по безробіттю з 05 березня 2020 року;

- зобов`язати ХМЦЗ розглянути заяву про надання одноразової допомоги по безробіттю, її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, після подання позивачем бізнес-плану відповідачу.

Згідно наявних в матеріалах справи процесуальних документів слідує:

27.03.2020 ухвалою суду було звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за п. 1, 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 133 КАС України, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.04.2020 ухвалою суду, відповідно до поданого клопотання представника відповідача, ухвалено розгляд адміністративної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 27.04.2020 о 08:30 год.

27.04.2020 ухвалою суду зупинено провадження у адміністративній справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів, у зв`язку із надходженням відповідного клопотання від представника відповідача.

25 листопада 2020 року поновлено провадження в адміністративній справі, відкладено розгляд справи на 18.12.2020 о 10:00 год.

18.12.2020 ухвалою суду позовну заяву було залишено без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України.

07.07.2021 постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 скасовано та справу №540/747/20 направлено до Херсонського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

02.08.2021 дана справа надійшла до Херсонського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із перебуванням судді Варняка С.О. у відпустці з 09.08.2021 по 20.09.2021, головуючим суддею визначено Войтовича І.І.

05.08.2021 ухвалою суду прийнято до провадження адміністративну справу №540/747/20 за позовом ОСОБА_1 до Херсонського міського центру зайнятості про зобов`язання вчинити певні дії. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Таким чином, суд продовжує розгляд даної адміністративної справи, відповідно за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що з 26.10.2019 вона була фактично звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить відповідь Головного управління юстиції у Донецькій області від 25.09.2019 №Г-368-1980. 23.01.2020 нею було подано та відповідно зареєстровано позов про припинення трудових відносин із роботодавцем, 06.02.2020 ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження №2/166/6178/20 по справі №766/1101/20. Та, 19.02.2020 о 13:26 год. нею було сформовано талон на відвідування ХМЦЗ для здійснення реєстрації. 27.02.2020 звернулась до ХМЦЗ відповідно до талону із заявою про надання їй статусу безробітного за формою затвердженою Мінсоцполітики та відповідно пред`явила оригінали документів спеціалісту відповідача, останній зробив з них копії та сформував персональну картку. Позивач зазначила, що персональна картка має в собі суттєві недоліки у вигляді невірного зазначення місця проживання ОСОБА_1 , а саме не вказано Червоногвардійських район; не зазначено електронної адреси, яку вона надавала; поставлено позначку у картці перед словами внутрішньо переміщена особа, але відповідного консультування за абз. 3 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» не було надано; в таблиці №1 професійний досвід та освіта не вказано жодної посади/професії, код економічної діяльності підприємства для даної посади/професії, досвіду роботи та років, хоча спеціалісту була надана копія трудової книжки для зазначення даної інформації; в таблиці №3 інформація про останній вид діяльності повністю відсутня. На зауваження позивача, спеціаліст стверджувала про правильне заповнення картки, пояснювала про внесення до неї додаткової інформації з часом, але позивач наполягає, що станом на 05.03.2020, під час здійснення фотокопій зі справи, вона не побачила належного заповнення її персональної картки. ОСОБА_1 вважає, що своїми діями посадова особа під час виконання своїх службових обов`язків, порушувала права позивача, та як наслідок це могло призвести до відмови в наданні їй статусу безробітного.

ОСОБА_1 зазначила, що під час подання заяви, з нею провели анкетування та склали індивідуальний план надання послуг, але направлення на працевлаштування їй не було видано, у зв`язку із тим, що була відсутня підходяща робота. Позивачу було видано три талони для відвідування ХМЦЗ: 04.03.2020 із зазначенням робочого місця 12 та часу 11:00 год., 05.03.2020 - робоче місце 12 та час відвідування 10:20 год., 05.03.2020 - робоче місце 24 із зазначенням часу відвідування 10:45 год.

Позивач вказує також на тому, що спеціалістом ХМЦЗ не було надано їй статусу безробітного з першого дня взяття на облік у центрі зайнятості, у разі відсутності підходящої роботи відповідно до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» від 19.09.2018 № 792, ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», остання виклала свою думку, що за наданими документами, ОСОБА_1 є зайнятою особою, з чим позивач не погоджується, оскільки зайнятість особи відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість» - це діяльність, яка не заборонена законом, та відповідно до довідки Пенсійного фонду форми ОК-7 від 12.08.2019 відсутні дані про нараховану заробітну плату позивачу та сплату єдиного соціального внеску роботодавцем за період з вересня 2014 року по 26.10.2019, згідно довідки Херсонського управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м Севастополя вiд 13.03.2020 № 713/г/21-22-51-08-02-08, позивач не має доходу з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року. Також, враховуючи положення п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», ОСОБА_1 з 26.10.2019 є не зайнятою особою, не одержує доходу у вигляді заробітної плати або іншій грошовій формі, у зв`язку з чим має право на отримання статусу безробітного. Позивач, 04.03.2020 відвідала ХМЦЗ, відповідно до отриманого талону №1, але рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу, яке має прийняти відповідач згідно положень п. 22 Порядку № 792, вона не отримала, та не була з таким ознайомлена. Спеціаліст, в свою чергу запропонувала ОСОБА_1 прибути до центру зайнятості за талоном №2, запевнивши про те, що відповідного рішення може і не бути. Прибувши 05.03.2020, під час здійснення фото зі справи, позивачем встановлено відсутність копій документів, що були нею надані спеціалісту 27.02.2020: копія диплому НОМЕР_1 вiд 30.06.2010, копія трудової книжки, засвідченою останнім роботодавцем - Головним управлінням юстиції у Донецькій області, роздруківка ухвали про відкриття провадження по справі припинення трудових відносин з останнім роботодавцем - Головним управлінням юстиції у Донецькій області, з єдиного державного реєстру судових рішень, копія підписаного попередженням про звільнення від Головного управління юстиції у Донецькій області, копія відповіді Головного управління юстиції у Донецькій області про звільнення позивача від 25.09.2019 № Г-368-1980, роздруківка відомостей про справу Херсонського міського суду Херсонської області з офiцiйного веб-порталу Судова влада Украйни, у зв`язку з чим, відсутність зазначених документів могла вплинути на прийняте рішення відповідачем. Цього ж дня, позивача ознайомили із додатком до персональної картки де було вказано рішення про відмову в наданні статусу безробітного у зв`язку із відсутністю документів, підстава п.п. 1 п. 7 Порядку КМУ від 20.03.2013 № 198. На усне запитання, спеціаліст пояснила, що така відмова була прийнята у зв`язку із відсутністю трудової книжки, дубліката останньої чи іншого документа, що підтверджує період зайнятості. З таким рішенням ОСОБА_1 не погоджується, оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки про взяття на облік від 16.09.2019 №6522-.

Позивач 10.03.2020 направила поштою скаргу до ХМЦЗ із проханням скасувати рішення про відмову в наданні статусу безробітного та прийняти рішення про надання їй статусу безробітної та додала копії документів, які були відсутні у її справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на норми п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість», відповідно є безробітною, подала 27.02.2020 належну заяву, абз. 3 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», враховуючи те, що відповідно до індивідуального плану надання послуг від 27.02.2020 позивач стала особою, яка взята на облік як особа, що шукає роботу, з поважної причини ОСОБА_1 не могла надати оригінал трудової книжки відповідачу, хоча фактично позивач була звільнена, та центр зайнятості не маг законних підстав вимагати від неї оригіналу чи дублікату трудової книжки, а був зобов`язаний надати статусу безробітного без вимог, що застосовуються за звичайною процедурою за вказаною вище нормою закону. ОСОБА_1 вважає незаконним рішення ХМЦЗ про відмову в наданні їй статусу безробітного, оскільки останнє суперечить положенням абз. 3 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити допомогу по безробіттю з 05.03.2020, позовні вимоги обґрунтовані положенням ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно до якої право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. До поважних причин віднесено, зокрема періоди зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в інших районах проведення антитерористичної операції .. за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску. Також, позивач посилається на розділ 2 частини 1 наказу Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 №613 «Про затвердження порядку надання допомоги по безробіттю, у том числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», наказ №35/2 від 31.01.2014 щодо призначення на посаду спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції, де ОСОБА_1 пропрацювала до 31.08.2014, потім склала заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на весь період проведення АТО, в наступному, 26.08.2019 підписала попередження про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з чим Головним управлінням юстиції у Донецькій області не сплачувався єдиний соціальний внесок; розділ 3 ч. 2 Порядку № 613 щодо відсутності сплати єдиного внеску. ОСОБА_1 26.08.2019 зверталась до Головного управління юстиції у Донецькій області з проханням вислати трудову книжку, наказ про звільнення та виплатити належні суми при звільненні в добровільному порядку, але протиправна поведінка останнього, призвела до подання позову до суду (справа №766/1101/20), неправомірні дії роботодавця призвели до пропуску строку звернення із заявою про надання статусу безробітного, але даний пропуск є поважним у розумінні положень ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та зауважує, що відповідач по справі, мав врахувати такі протиправні дії її попереднього роботодавця, який не вислав їй трудової книжки та позбавив право позивача на працю та на соціальний захист від безробіття.

Вимоги щодо зобов`язання відповідача розглянути заяву про надання одноразової допомоги по безробіттю, її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, обґрунтовані ОСОБА_1 протиправними діями ХМЦЗ в ненаданні їй статусу безробітного 27.02.2020 не зважаючи на те, що вона зацікавлена в отримані пропозиції щодо постійної роботи та в допомозі по реєстрації як ФОП, але останній чинить перепони в намірі отримання заявленої допомоги передбаченої розділом 7 частиною 1, частини 5 Порядку №613, що у сукупності з вище зазначеним, є наслідком звернення до суду з вказаним позовними вимогами, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

З наявного у справі відзиву на позовну заяву, поданого до суду Херсонським міським центром зайнятості 16.04.2020, вбачається, що центр зайнятості заперечує проти позову ОСОБА_1 , вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію відповідач обґрунтовує вимогами зазначеними в Порядку № 792 щодо порядку прийняття заяви про взяття на облік, формування персональної картки, надання статусу безробітного, внесення відомостей до Єдиної інформаційно-аналітичної системи, зокрема, згідно положень п. 17 Порядку № 792 внутрішньо переміщена особа у разі відсутності документів, що підтверджують факт звільнення, може припинити трудові відносини надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви), який знаходить на окупованій території. Згідно відомостей Єдиної інформаційно-аналітичної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, до якої включається інформація, що надійшла від його територіальних органів у процесі своєї діяльності, зокрема від громадян, роботодавця, суб`єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштування, та органів державної влади, станом на 27.02.2020, ОСОБА_1 з 03.02.2014 є найманим працівником, що працює за трудовою книжкою, роботодавцем вказано Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області та відомості про припинення трудових відносин ОСОБА_1 з даним роботодавцем відсутні. Відповідач зауважив, що позивачці було роз`яснено положення та вимоги п. 17, п. 18 Порядку № 792, але остання повідомила, що вона не звільнена з останнього місця роботи, трудової книжки при собі не має та пред`явила до центру зайнятості додатково копію попередження про звільнення, копію листа від 25.09.2019 №Г-368-1980 Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відомості по справі №766/1101/20 з процесуальним документом за позовом щодо припинення трудових відносин та зазначила, що направляти до Головного управління юстиції у Донецькій області заяви про звільнення наміру не має. Тобто, документ, який підтверджує останній вид зайнятості та його припинення, позивач до центру зайнятості не надала. ОСОБА_1 була запрошена на прийом 04.03.2020 для прийняття рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу, строк прийняття якого передбачено п. 22 Порядку №792. 04.03.2020 ОСОБА_1 всіх документів, що передбачені пунктами 17 та 18 Порядку № 792 до центру зайнятості не надала. Відповідно до пп. 1 п. 23 Порядку №792, підставою для відмови у наданні статусу безробітного є відсутність на дату прийняття рішення про надання статусу безробітного, документів, зазначених у пунктах 17 і 18 цього Порядку, у зв`язку з чим, в межах чинного законодавства, відповідачем було прийнято 04.03.2020 рішення щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статуту безробітного з 27.02.2020, про що зроблено запис у додатку 2 до персональної картки № 00034, з яким позивача було ознайомлено під особистий підпис, остання з вимогою про отримання витягу з наказу про прийняті рішення, не зверталась, рішення є чинним.

Відповідач, наполягаючи на положеннях пунктів 17, 18, 19, 21 Порядку №792, п. 1 розділу ІІ Порядку № 613, вважає, що оскільки рішення від 04.03.2020 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного є чинним, вимоги про надання статусу безробітного з 27.02.2020 та отримання допомоги по безробіттю є передчасними, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

13.08.2021 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи №540/747/20 у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

За відомостями з копії трудової книжки НОМЕР_2 , що надана до позовної заяви позивачем (а.с. 19-20), відповідно до останніх записів (№7-10) вбачається, що з 03.02.2014 ОСОБА_1 наказом №35/2 від 31.01.2014 призначено на посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав та нерухомості майна реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції, як таку, що успішно пройшла конкурс, 03.02.2014 прийнято присягу державного службовця та присвоєно 15 ранг 7 категорії посад державних службовців, обіймає займану посаду по теперішній час (запис №10 від 03.10.2017). Додаткові записи, після 03.10.2017, в трудовій книжці не вказані.

Відповідно, позивач ОСОБА_1 з 03.02.2014 є державним службовцем, займала посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав та нерухомості майна реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції. Дані обставини не заперечуються позивачем.

До справи також долучено попередження Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 №99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги», у зв`язку із ліквідацією районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції Донецької області, наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 03.03.2016 про що остання ознайомлена під підпис 26.08.2019 (а.с. 21).

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 16.09.2019 № 6522-, ОСОБА_1 взята на облік внутрішнього переміщеної особи із зазначенням фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 17).

ОСОБА_1 в позовній заяві вказує на те, що нею було складено та подано до роботодавця заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на весь період проведення АТО, але суд зазначає, що позивач не вказує точної дати чи хоча б місяць, рік, коли саме було подано нею відповідну заяву, копія такої заяви в матеріалах даної справи відсутня, відповідачем дані обставини також документально не підтверджуються у зв`язку із неможливістю перевірити особову справу ОСОБА_1 через те, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7, наказу Головного управління юстиції у Донецькій області від 18.11.2014 №69/2 здійснити заходи з вивезення особових справ працівників установ юстиції Донецької області, загальної номенклатури справ кадрового забезпечення, первинних бухгалтерських документів, архіву головного управління, Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області не вдалось, матеріали знаходяться у місті Донецьку, що відноситься до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ від 07.11.2014 №1085-р (а.с. 96).

Відповідно, на звернення ОСОБА_1 від 26.08.2019, Головне управління юстиції у Донецькій області, своїм листом - відповіддю від 25.09.2019 №Г-368-1980 повідомило, що Головне управління не має можливості встановити чи надходила від неї заява на розгляд керівника Головного управління юстиції у Донецькій області про надання відпустки без збереження заробітної плати на весь період проведення антитерористичної операції в окремих районах Донецької області, що передбачено п. 18 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки», відомості про надання такої відпустки в окремих районах Донецької області відсутні. Зокрема, зазначено, що … «Станом на сьогодення Ви продовжуєте перебувати у трудових відносинах з Головним управлінням. »…

Також у даному листі - відповіді від 25.09.2019 повідомлено, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 №99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги», на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 03.03.2016 № 195/4, Макіївське міське управління юстиції ліквідовано. Головне управління на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України повідомило ОСОБА_1 про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. ... «На сьогодні Головне управління не має достатніх правових підстав для припинення з Вами трудових правовідносин раніше 26.10.2019. У разі, наявності наміру звільнитись із займаної посади раніше зазначеної дати, ОСОБА_1 рекомендовано подати відповідну заяву до Головного управління, а також вказано, що питання виплати вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні відпусток розглядається безпосередньо під час підготовки проекту наказу про звільнення.

Виходячи з вищезазначеного, ОСОБА_1 на час подання заяви (27.02.2020) до центру зайнятості про надання їй статусу безробітного, та інших заяв, перебувала у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області. Доказів на спростування даних обставин позивачем до суду не надано.

19.02.2020 о 13:26, позивачем було отримано засобом електронної черги талон № 180, щодо відвідування Херсонського міського центру зайнятості за адресою: 73027, м. Херсон, вул. Рози Люксембург, 7-А, дата відвідування вказана 27.02.2020 о 13:20, РМ спеціаліста 002 002.

27.02.2020 під час відвідування позивачем ХМЦЗ, було сформовано персональну картку № НОМЕР_3 , яка підписана ОСОБА_1 , заповнена анкета для прискорення працевлаштування та складено індивідуальний план надання послуг від 27.02.2020 №0036, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018 № 1912, щодо працевлаштування заявника із визначенням переліку заходів та послуг, обов`язків та прав сторін.

ОСОБА_1 27.02.2020 також було подано заяву до ХМЦЗ про надання статусу безробітного, до якої було додано:

- паспорт громадянина України;

- довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків;

- диплом спеціаліста НОМЕР_1 від 30 червня 2010;

- довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.09.2019 №6522-;

- довідку ПФУ по формі ОК-7 від 12.08 2019;

- копію трудової книжки, засвідченою останнім роботодавцем - Головним управлінням юстиції у Донецькій області;

- копію підписаного попередження про звільнення з Головного управління Донецькій області за пунктом 1 статті 40 КЗпП України;

- відповідь Головного управління юстиції у Донецькій області від 25.09.2019 № Г-368-1980;

- роздруківку відомостей з офіційного веб-порталу Судова влада України по справі № 766/1101/20, що перебуває у провадження Херсонського міського суду Херсонської області;

- роздруківку ухвали про відкриття провадження по справі № 766/1101/20.

Зазначений перелік документів, не заперечується відповідачем.

ОСОБА_1 27.02.2020 було видано три талони на відвідування центру зайнятості, призначено дати на 04.03.2020 об 11:00 год., 05.03.2020 о 10:20 год. та 05.03.2020 о 10:45 год.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, 04.03.2020 ХМЦЗ було винесено наказ НТ200304 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного з 27.02.2020 у зв`язку із відсутністю необхідних документів, на підставі пп. 1 п. 7 Порядку Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 198. З даним наказом позивач ознайомлена під підпис, але остання вказує на те, що з наказом від 04.03.2020 її було ознайомлено лише 05.03.2020.

Виходячи із зазначеного, та як вказує позивач, ОСОБА_1 16.09.2019 перебуває на обліку як внутрішнього переміщена особа в м. Херсоні, та належні докази припинення нею трудових відносин із Головним управлінням юстиції у Донецькій області відсутні. Як встановлено судом, відсутність заяви про надання відпустки за п. 18 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки» підтверджено листом-відповіддю від 25.09.2019 №Г-368-1980.

Позивач по справі наполягає на протиправності дій центру зайнятості, який безпідставно відмовив у наданні їй статусу безробітного, стверджує про відсутність у справі позивача, усіх наданих нею до заяви від 27.02.2020 документів, що могло слугувати прийняттю рішення від 04.03.2020 НТ200304, персональна картка заповнена неналежним чином, вважає, що їй мали надати такий статус саме з часу звернення, з 27.02.2020 за абз. 3 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідач не мав права вимагати від неї оригіналу чи дубліката трудової книжки, усі необхідні документи нею подані, вона повідомила, що подала позов до суду за предметом припинення трудових відносин із роботодавцем та зобов`язання надіслати їй трудову книжку, вважає себе звільненою за п. 1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_1 наполягає також на наявності у неї права на призначення їй допомоги по безробіттю з 05.03.2020 за ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та розділів 2,3 частини 1 Наказу Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 № 613 «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» має право на отримання виплату одноразової допомоги для організації безробітними підприємницької діяльності після подання бізнес-плану.

В свою чергу, позиція відповідача базується на тому, що оскільки ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, для отримання статусу безробітного, окрім заяви про надання статусу безробітного, мала подати до центру зайнятості усі необхідні документи, що вимагаються пунктами 17-19 Порядку № 792, зокрема, виходячи із перевірених спеціалістом документів, від неї вимагалось надання нотаріально посвідченої письмової заяви про припинення працівником трудових відносин, а саме з Головним управлінням юстиції у Донецькій області, з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви), який знаходить на окупованій території, але зазначеного документу до центру зайнятості позивачем не було надано. Відповідно, оскільки доказів відсутності зайнятості ОСОБА_1 не було надано, за п. 22 Порядку №792 відповідачем було правомірно винесено наказ 04.03.2020 про відмову у наданні статусу безробітного, з яким ознайомлено позивача належним чином, під підпис, та виходячи з того, що дане рішення є чинним, послідуючі позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними.

У зв`язку із вищезазначеним та встановленим, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність у останньої права на отримання статусу безробітної з 27.02.2020, призначення допомоги по безробіттю з 05.03.2020, одноразової грошової допомоги для організації безробітними підприємницької діяльності після подання бізнес-плану, наявності чи відсутності в діях відповідача порушення права ОСОБА_1 на отримання статусу безробітної із наступними соціальними виплатами.

Суд зауважує, що в даній справі позивач не оскаржує наказ ХМЦЗ від 04.03.2020 НТ200304 про відмову у наданні статусу безробітного. Заяви про зміну предмету позову чи уточнення позовних вимог до суду не надходило.

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ч. 4 ст. 6 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI (в редакції від 13.02.2020, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 5067-VI), цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

За ст. 1 Закону № 5067-VI безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю; робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту); соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 № 5067-VI до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

За ст. 9 Закону № 5067-VI кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: 1) участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; 2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; 3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; 4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.

Згідно ст. 13 № 5067-VI кожен має право на оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, фізичних осіб, що застосовують найману працю, а також дій або бездіяльності посадових осіб, що призвели до порушення права особи на зайнятість, відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 та абз. 1 ч. 2 ст. 24-1 Закону № 5067-VI термін «внутрішньо переміщені особи» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Заходи сприяння зайнятості запроваджуються для внутрішньо переміщених осіб з числа зареєстрованих безробітних.

Порядок здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для осіб, зазначених у цій статті, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 24-1 Закону № 5067-VI).

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (в редакції від 01.01.2020, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 5067-VI), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону та підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону № 1706-VII).

Частиною 1 статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи (ч. 3 ст. 7 Закону № 1706-VII).

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 , виїхавши з тимчасово окупованої території, а саме Донецької області, до м. Херсона, 16.09.2019 отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно Закону № 1706-VII, відповідно мала право на зайнятість, загальнообов`язкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту, але у порядку та на підставах визначених нормами чинного законодавства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 5067-VI статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 43 Закону № 5067-VI).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (в редакції від 31.03.2020, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Порядок №792), яким визначено процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, філією центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласного, Київського та Севастопольського міського центру зайнятості, а також міським, районним, міськрайонним центром зайнятості державної служби зайнятості (далі - центр зайнятості).

Відповідно до п. п. 3-6 Порядку № 792 облік осіб, які шукають роботу, проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування таких осіб. Обробка персональних даних осіб, які шукають роботу, здійснюється центром зайнятості відповідно до закону.

Для взяття на облік у центрі зайнятості особи, які шукають роботу:

1) пред`являють: громадяни України - паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України;

іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, визнані в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, яким надано в Україні притулок чи тимчасовий захист, а також ті, що одержали дозвіл на імміграцію, - посвідку на постійне проживання або посвідчення біженця або особи, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист;

довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);

2) інформують про освіту, досвід роботи, зайнятість або перебування у трудових відносинах.

Особи, які не пред`явили документи, зазначені у пункті 4 цього Порядку, мають право на отримання інформації про послуги, що надаються центром зайнятості.

Особі, яка пред`явила документи, зазначені в пункті 4 цього Порядку, кар`єрний радник забезпечуватиме її супровід та організацію надання послуг.

Кар`єрний радник сприяє особам, які шукають роботу, в пошуку роботи, плануванні кар`єри шляхом:

надання консультацій щодо працевлаштування, зокрема інформації про вакантні посади, про заходи для самостійного пошуку роботи, початку підприємницької діяльності;

консультування про можливості професійної підготовки, перепідготовки, формування та розвитку професійних навичок і компетентностей, які користуються попитом на ринку праці, у тому числі щодо вибору/зміни професії (виду професійної діяльності) та/або можливостей започаткування та провадження підприємницької діяльності;

проведення профорієнтації, профдіагностики;

інформування про суб`єкти господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, про застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні.

Кар`єрний радник вносить до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості отримані про особу, яка шукає роботу, персональні дані: прізвище, ім`я та по батькові; серію та номер паспорта або дані іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України або дані посвідки на постійне проживання або посвідчення біженця або особи, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист; зареєстроване місце проживання чи місце перебування; число, місяць та рік народження; реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті) та інші відомості, передбачені цим Порядком. На підставі цих даних формується персональна картка особи, яка шукає роботу. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінекономіки.

Згідно п. 10 Порядку № 792 на основі документів та відомостей, передбачених пунктом 4 цього Порядку, отриманих від осіб, які шукають роботу, кар`єрним радником здійснюється первинне профілювання відповідно до методики, затвердженої Мінекономіки в установленому порядку.

Пунктом 11 Порядку № 792 зокрема, визначено, що за результатами первинного профілювання кар`єрний радник разом з особою, яка шукає роботу, складають індивідуальний план надання послуг, в якому зазначається комплекс заходів, які мають вжити кар`єрний радник та особа, яка шукає роботу, строки та періодичність їх надання, зобов`язання сторін щодо виконання цього плану. Примірна форма індивідуального плану надання послуг, порядок та умови його складення, виконання затверджуються Мінекономіки.

У разі наявності пропозиції щодо роботи кар`єрний радник повідомляє про це особі, яка шукає роботу, та за її згодою видає направлення на працевлаштування. Форма направлення на працевлаштування затверджується Мінекономіки. Під час формування направлення на працевлаштування кар`єрний радник зобов`язаний перевірити актуальність пропозиції щодо роботи та попередньо узгодити з роботодавцем умови проведення співбесіди з особою, яка шукає роботу (п. 12 Порядку № 792).

За п. 14 Порядку № 792 статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення».

Зокрема, відповідно до п. 17 Порядку № 792 для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє, окрім визначеного, документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку, а також: трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи; документ про освіту;

Форма заяви про надання статусу безробітного затверджується Мінекономіки.

Позивачем ОСОБА_1 складено та подано дану заяву про надання статусу безробітного (а.с. 35).

Згідно п. 18 Порядку № 792 крім документів, зазначених у пункті 17 цього Порядку, для отримання статусу безробітного подаються:

1) внутрішньо переміщеними особами у разі відсутності документів, що підтверджують факт звільнення:

заява про припинення трудових відносин, справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, або документ, що підтверджує факт припинення зайнятості (цивільно-правовий договір, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), або відповідне рішення суду - у разі припинення трудових відносин (припинення зайнятості) у судовому порядку;

розрахунковий документ (квитанція), що підтверджує надсилання зазначеної заяви роботодавцю рекомендованим листом з описом вкладення (за можливості).

Таким чином, виходячи із вищезазначеного, для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщеною особою, чинним законодавством та зокрема, п. 4, 17, 18 Порядку № 792 визначено перелік документів, які має надати особа до центру зайнятості та у разі відсутності документів, що підтверджують факт звільнення, заявник має подати заяву про припинення трудових відносин, справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, або документ, або інший документ, що підтверджує факт припинення зайнятості, із розрахунковим документом (квитанцією), що підтверджує надсилання зазначеної заяви роботодавцю рекомендованим листом з описом вкладення (за можливості).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 під час подання 27.02.2020 заяви про надання їй статусу безробітного надала документи, що перелічені в позовній заяві, що не заперечуються відповідачем, але серед зазначених документів, були відсутні ті, що підтверджують відсутність зайнятості у особи, який надає, серед іншого, право на отримання заявленого статусу. Так, ОСОБА_1 03.02.2014 наказом №35/2 від 31.01.2014 була оформлена за трудовим договором на відповідну посаду до Макіївського управління юстиції, 26.08.2019 попереджена Головним управлінням юстиції у Донецькій області під підпис про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_1 вважала, що її звільнено зі служби, 16.09.2019 отримала довідку внутрішньо переміщеної особи № 6522- та 27.02.2020 звернулась до центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітного, хоча доказів факту розірвання трудових відносин за п. 1 ст. 40 КЗпП України не надано ні до суду, а ні до центру зайнятості.

Зазначені дії позивача суперечать вказаним нею обставинам щодо написання нею за місцем державної служби заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати за п. 18 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки». Доказів подання такої заяви роботодавцю позивачем до суду не надано. Про відсутність такої заяви, також стверджує відповідач, дані обставини підтверджені листом-відповіддю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 25.09.2019 №Г-368-1980, яку саме позивач отримала та надала до матеріалів справи. Також, в даному листі-відповіді від 25.09.2019 зазначено про відсутність у Головного територіального управління юстиції у Донецькій області правових підстав щодо припинення з ОСОБА_1 трудових відносин раніше 26.10.2019, повідомлено про ліквідацію Макіївського міського управління юстиції на підставі наказу від 03.03.2016 №195/4 відповідно на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, позивача було попереджено про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Виходячи з вищезазначеного, у позивача відсутні докази розірвання трудових відносин із Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, після попередження її про майбутнє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України 26.08.2019 особисто під підпис.

ОСОБА_1 надала до центру зайнятості роздруківку відомостей з офіційного веб-порталу Судова влада України по справі № 766/1101/20, що перебуває у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області та роздруківку ухвали про відкриття провадження по справі № 766/1101/20, як доказ того, що вона не може надати до відповідача оригіналу трудової книжки на вимогу центру зайнятості, оскільки Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області відмовляється надіслати трудову книжку за її адресою реєстрації в м. Херсоні.

Суд встановив, що ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.02.2020 відкрито провадження по справі № 766/1101/20 (н/п 2/766/6178/20) за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про припинення трудових відносин та стягнення компенсації за невикористанні дні відпустки, за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Згідно положень п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою від 27.07.2020 закрив провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Постановою Херсонського апеляційного суду від 02.09.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27.07.2020, без змін. Відповідно, ухвала суду першої інстанції у справі №766/1101/20 набрала законної сили 02.09.2020.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 766/1101/20 (провадження № 61-13673ск20) за касаційною скаргою ОСОБА_1 поданої у вересні 2020 року.

Суд зазначає, що згідно п. 21 Порядку №792 для прийняття рішення про надання статусу безробітного кар`єрний радник вносить відомості з документів, зазначених у пунктах 17-19 цього Порядку, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізує персональну картку особи, яка шукає роботу.

Відповідачем вказано, що на стадії внесення радником відомостей з документів, наданих ОСОБА_1 до центру зайнятості до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізу персональної картки, було встановлено, що станом на 27.02.2020, ОСОБА_1 з 03.02.2014 є найманим працівником, що працює за трудовою книжкою, роботодавцем вказано Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області та відомості про припинення трудових відносин ОСОБА_1 з даним роботодавцем відсутні.

Зазначені обставини, також підтверджені відповідачем, наданим 20.11.2020 до матеріалів справи листом-відповіддю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.05.2020 №20-23. Зокрема, судом встановлено, що після ліквідації Макіївського міського управління юстиції як юридичної особи публічного права наказом від 03.03.2016 №195/4, діяльність відділу, у якому працювала позивач припинена та посаду спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно скорочено. Оскільки ОСОБА_1 не було надано адреси нового місця мешкання чи адреси для листування, Головне управління не мало змоги своєчасно повідомити її про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, 09.10.2017 на адресу: АДРЕСА_2 було спрямовано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 18.09.2017 з роз`ясненням необхідних дій з її блоку та направлено попередження про майбутнє звільнення з займаної посади. 30.01.2018 ОСОБА_1 зверталась із заявою до Головного управління (вх. №Г-368-0163 від 30.01.2018) з проханням повернути їй трудову книжку за її заявою від 24.01.2018, відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, не виявилось можливим та було запропоновано останній терміново прибути до Головного управлінням для вирішення вказаних питань.

Як вбачається із позовної заяви та наданих до справи матеріалів, позивач не зазначила про те, що вона перебувала на території м. Херсона у 2017 році та зверталась до Головного управління із заявою надіслати їй трудову книжку, також не зазначила для суду обставини не реагування на пропозицію Головного управління прибути за місцем вимоги для вирішення трудових питань та на пропозицію подати заяву про звільнення, якщо вона має такий намір. Обґрунтованої позиції на спростування обставин у 2017 та січні 2018 року, позивач до справи не надала.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що відповідач не має правових підстав вимагати від неї оригіналу трудової книжки чи документів за п. 18 Порядку №792, посилаючись на норму абз. 3 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», писати заяву про звільнення вона наміру не має, усі необхідні документи до відповідача для отримання статусу безробітного нею подані.

Але, суд не може погодитись з такою позицією позивача та зазначає, що відповідно до зазначеного абз. 3 ч. 4 ст. 7 Закону № 1706-VII взята на облік внутрішньо переміщена особа, яка не має документів, необхідних для надання статусу безробітного, отримує статус безробітного без вимог, що застосовуються за звичайної процедури. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю таким особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на випадок безробіття, що відповідно стосується тих осіб, які не мають змоги надати необхідні документи, що визначені пунктами 4, 17, 18 Порядку № 792, за їх відсутності, останнім, центром зайнятості призначається страховий стаж допомога по безробіттю у мінімальному розмірі, до отримання центром зайнятості усіх необхідних відомостей та документів. В даному випадку, на момент подання позивачем заяви 27.02.2020 про надання їй статусу безробітного, ОСОБА_1 посилалась на те, що Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області попередило її про майбутнє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, не надавало на її вимогу трудової книжки, у зв`язку з чим, вона звернулась до суду з вказаним вище позовом (справа № 766/1101/20), надала відповідні документи, також лист-відповідь від 25.09.2019 №Г-368-1980, яким підтверджено відсутність обставин розірвання трудового договору з роботодавцем, що виключає застосування до неї абз. 3 ч. 4 ст. 7 Закону № 1706-VII, оскільки факт наявності трудових відносин не виключено, трудова книжка знаходиться за місцем укладення трудового договору, наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади відсутній, позивач запрошувалась до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, що переміщено до м. Краматорськ Донецької області для урегулювання питань щодо трудових відносин із роботодавцем, обґрунтованих підстав не можливості надати трудову книжку до центру зайнятості ще з жовтня 2017 року позивач не зазначає, як і не пояснює, не звернення до суду із згаданим вище позовом відповідно у 2017 році, остання зауважила, що заяви про звільнення подавати сама не буде, у зв`язку з чим, на виконання п. 18 Порядку № 792 вона не надасть до центру зайнятості належним чином оформленої та нотаріально засвідченої заяви.

Підпунктом 1 пунктом 23 Порядку № 792 підставами для відмови у наданні статусу безробітного, серед іншого, є відсутність на дату прийняття рішення про надання статусу безробітного документів, зазначених у пунктах 17 і 18 цього Порядку.

За п. 22 Порядку № 792 рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

З рішенням про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування кар`єрного радника, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки. У разі відмови особи поставити підпис у додатку до персональної картки кар`єрним радником вноситься до неї відповідний запис.

В даній справі, позивач ОСОБА_1 ознайомлена із наказом центру зайнятості від 04.03.2020 НТ200304 особисто під підпис, витяг із вказаного наказу наданий відповідачем до матеріалів справи (а.с. 67). ОСОБА_1 наказ ХМЦЗ від 04.03.2020 НТ200304 про відмову у наданні статусу безробітного в даній справі не оскаржує, доказів скасування даного наказу суду не надано, відповідно даний наказ є чинним.

Позивач вказує про те, що після ознайомлення її із наказом від 04.03.2020 НТ200304, 10.03.2020 нею було подано скаргу до Херсонського міського центру зайнятості, в якій просила скасувати наказ про відмову у наданні статусу безробітного та прийняти рішення про надання їй відповідного статусу, прийняти рішення про призначення виплати допомоги по безробіттю, одноразової допомоги для організації безробітним підприємницької діяльності. Разом із поданою скаргою, позивачем було надіслано заяви від 10.03.2020 про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю та допомоги для організації безробітним підприємницької діяльності. В матеріалах справи міститься накладна № 175 від 10.03.2020 на підтвердження надіслання скарги із документами на адресу відповідача. На час розгляду справи, сторонами не надано суду доказів отримання чи надіслання відповіді на адресу ОСОБА_1 за скаргою від 10.03.2020.

Суд зазначає, що згідно п. 24 Порядку № 792 у разі прийняття центром зайнятості рішення про відмову у наданні статусу безробітного особа може повторно подати заяву про надання зазначеного статусу не раніше ніж через сім календарних днів з дня прийняття такого рішення.

Рішення центру зайнятості про відмову у наданні статусу безробітного може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 13 Закону № 5067-VI кожен має право на оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, фізичних осіб, що застосовують найману працю, а також дій або бездіяльності посадових осіб, що призвели до порушення права особи на зайнятість, відповідно до законодавства, та за ст. 13 Закону № 1706-VII рішення, дії чи бездіяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб можуть бути оскаржені до суду в порядку, визначеному законом, що відповідно пояснює відсутність відповіді ХМЦЗ на скаргу ОСОБА_1 від 10.03.2020, але не нівелює обов`язку суб`єкта владних повноважень реагувати відповідно до положень чинного законодавства на отримані такі заяви чи скарги від фізичних осіб.

Виходячи з вищезазначеного, суд не вбачає протиправності в діях ХМЦЗ щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного, оскільки на момент подання заяви 27.02.2020, остання не мала відповідного права у зв`язку із ненаданням до центру зайнятості необхідних документів, що визначені зокрема п. 18 Порядку № 792 для внутрішньо переміщеної особи.

Також, суд зазначає, що подання позивачем позову до Херсонського міського суду Херсонської області № 766/1101/20 не впливає на наслідки розгляду даної справи враховуючи вищезазначені обставини та висновки суду, оскільки під час вирішення даної справи встановлено, що ОСОБА_1 не вирішено питання з роботодавцем ще з жовтня 2017 року, що не виключало її право на звернення до суду раніше поданого звернення до центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та можливості подання до ХМЦЗ усіх необхідних документів на підтвердження статусу не зайнятої особи. Інші зауваження позивача, зазначені в позовній заяві, не спростовують встановлення правомірності в діях відповідача по справі та не впливають відповідно на висновки суду.

Відповідно до положень ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частина 1 статті 9 КАС України визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява №22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, процесуальне законодавство покладає обов`язок на кожну зі сторін по справі доводити обставини на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, за виключенням наявності підстав, які звільняють від обов`язку визначеного вказаною вище статтею.

Позивач не підтвердила належними та достатніми доказами право на отримання статусу безробітної відповідно до поданої заяви до ХМЦЗ 27.02.2020, в свою чергу відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо відмови ОСОБА_1 в наданні статусу безробітної відповідно до норм діючого законодавства згідно поданої заяви та наданих до центру зайнятості документів.

Виходячи з вищевикладеного, суд відмовляє позивачу в задоволенні позову про надання статусу безробітної з 27.02.2020, та відповідно, позовні вимоги щодо призначення допомоги по безробіттю, зобов`язання розглянути заяву про надання одноразової допомоги по безробіттю, її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності після подання позивачем бізнес-плану до центру зайнятості, вирішенню судом не підлягають.

Оскільки в даній справі, ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 27.03.2020, позивача ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 133 КАС України, враховуючи наслідки вирішення судом справи та положення ч. 5 ст. 139 КАС України, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо судових витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 112040200