Справа № 520/5819/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 р.Справа № 520/5819/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Семенових О.С.,

представника відповідача Саєнко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.02.21 по справі № 520/5819/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України
про скасування податкових повідолень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № (форма С) від 17.04.2020 року, видане Головним управлінням ДПС у Харківській області, про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань 51082,81 грн. згідно п.54.3. ст. 54 Податкового кодексу України;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № (форма Р) від 17.04.2020 року, видане Головним управлінням ДПС у Харківській області, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 18416,70 грн. та про застосування штрафу 4604,18 грн. згідно пп.54.3.2 п.54.3 ст. 54, п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № (форма Р) від 17.04.2020 року, видане Головним управлінням ДПС у Харківській області, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 1534,73 грн. та про застосування штрафу 383,68 грн. згідно пп.54.3.2 п.54.3 ст. 54, п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій № 6 від 17.04.2020 року, видане Головним управлінням ДПС у Харківській області, про нарахування штрафних санкцій 3447,86 грн. згідно п.3, ч.11, ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій № 6 від 17.04.2020 року, видане Головним управлінням ДПС у Харківській області, про нарахування штрафних санкцій 170,00 грн. згідно п.7, ч.11, ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- скасувати вимогу про сплату боргу №0-6 від 17.04.2020 року, винесену Головним управлінням ДПС у Харківській області, про нарахування суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 11492,88 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення контролюючого органу, винесені на підставі висновків акту перевірки від 03.03.2020 року №624/20-40-33-06-07/, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги - задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 17.04.2020 року № , № , № , рішення про застосування штрафних санкцій від 17.04.2020 року №6, № 6, вимогу про сплату боргу №0-6 від 17.04.2020 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 911 (дев`ятсот одинадцять) грн. 32 коп. за рахунок Головного управління ДПС у Харківській області.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що фізичні особи - підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262. не є пенсіонерами за віком у розумінні Закону № 2464 зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах. Дана норма діяла до 31.12.2017.

Відповідач зазначає, що з 29.12.1997 ФОП ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу строків служби (13.02.2002 серія П № 295084, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Згідно з довідкою від 26.02.2020 № 1537, наданою Пенсійним фондом України Головного управління у Харківській області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону №2264 з 29.12.1997.

Відповідач вважає, що ФОП ОСОБА_1 , якому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262, не є пенсіонером за віком і зобов`язаний нараховувати та сплачувати єдиний внесок протягом 2017 на загальних підставах.

ФОП ОСОБА_1 у періоді з 01.01.2017 по 31.12.2017 Звіт не надавався, єдиний внесок не нараховувався та не сплачувався, чим порушено вимоги абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2017, у зв`язку з порушення ФОП ОСОБА_1 абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону № 2464 донараховано єдиний внесок на загальну суму 11 492,88 гривень.

Згідно з наданими до перевірки документів (контракт від 11.01.2018 № Е-01/18, додаткова угода від 02.03.2018 №1, акт про виконання робіт (послуг) 09.08.2018, банківських виписок) встановлено наявність кредиторської заборгованості станом на 31.12.2019 у сумі 2 598, 96 дол. США за контрактом від 11.01,2018 № Е-01/18.

Законом України від 06.11.2012 № 5480-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок»: статтю 1 та статтю 2 Закону України від 23.09.1994 № 185/94 «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», із змінами та доповненнями доповнити новою частиною такого змісту:

«Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті».

Згідно з п. 12 Постанови № 475 Постанова набирає чинності з наступного робочого дня після дня її офіційного опублікування. Пункти 3-8 цієї постанови діють протягом 6 місяців з моменту набрання чинності цією постановою.

На думку відповідача, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази та встановив обставини справи, що призвело до ухвалення необгрунтованого та незаконного судового рішення, що у даній справі оскаржується.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача як платник податків.

Під час розгляду справи встановлено, що на підставі п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п.61.1, 61.2 ст.61, пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62, пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75, ст.77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та затвердженого плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2020 рік відповідно до наказу від 22.01.2020 року №382, направлення від 12.02.2020 року №287, виданих ГУ ДПС у Харківській області, посадовою особою Головного управління ДПС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 (п.н. НОМЕР_1 ), щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2019 р., результати якої оформлено у вигляді акту від 03.03.2020 р. №624/20-40-33-06- 07/.

Відповідно до висновків акту від 03.03.2020 р. №624/20-40-33-06-07/ документальною плановою перевіркою встановлено порушення:

- п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України у результаті було занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 18416,70 грн. в т.ч. за 2019 р. 18416,70 грн.;

- ст. 168, 176 Податкового кодексу України, п.п.1.2, 1.6, п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у результаті занижено суму податкових зобов`язань з військового збору за період, що перевірявся, на суму 1534,73 грн., в тому числі за 2019 рік 1534,73 грн.;

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 із змінами та доповненнями, у результаті чого донараховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 11492,88 грн. в тому числі за 2017 р - 11492,88 грн.;

- ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та постанов Правління НБУ від 04.12.2015 № 863 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», від 13.12.2016 №410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному, валютному ринках України», від 25.05.2017 №41 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України»;.

- п. 4 ч 2 cт.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, в частині ненадання звіту про суми нарахованого єдиного внеску за 2017 р.

На підставі висновків акту перевірки від 03.03.2020 р. №624/20-40-33-06-07/ Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 17.04.2020 року № (форма «С»), яким нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань 51082,81 грн. згідно п.54.3. ст.. 54 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення від 17.04.2020 року № (форма «Р») збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 18416,70 грн. та про застосування штрафу 4604,18 грн. згідно пп.54.3.2 п.54.3, ст.54, п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення від 17.04.2020 року № (форма «Р») збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 1534,73 грн., та про застосування штрафу 383,68 грн. згідно пп.54.3.2 п.54.3. ст.54, п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України;

- рішення про застосування штрафних санкцій від 17.04.2020 року № 6 нараховано штрафних санкцій 3447,86 грн. згідно п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- рішення про застосування штрафних санкцій від 17.04.2020 року № 6 нараховано штрафних санкцій 170,00 грн. згідно п.7, ч.11, ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- вимогу про сплату боргу №Ф-6 від 17.04.2020 року нараховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 11492,88 грн.

Позивач, вважаючи зазначені рішення контролюючого органу протиправними, звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не підтверджено правомірності винесення рішень про застосування штрафних санкцій від 17.04.2020 року №6, № 6 та вимоги про сплату боргу №0-6 від 17.04.2020 року, у зв`язку з чим останні підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку зазначеним доводам та встановленим під час розгляду справи обставинам суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177 4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат: витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу): обов`язкові виплати а також компенсація вартості послуг які надаються працівникам у випадках передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно): суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця: інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до положень ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування може віднести до складу витрат витрати, якщо вони документально підтверджені первинними документами; пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця: безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; фактично сплачені; товари (послуги) фактично отримано фізичною особою-підприємцем.

Зі змісту акту перевірки встановлено, що в якості підстав для винесення податкових повідомлень-рішень №6 від 17.04.2020 року та №6 від 17.04.2020 року контролюючим органом вказано на встановлення порушень податкового законодавства, а саме: зайво включені підприємцем Григоровим О.С., витрати на транспортно-експедиторські послуги, які безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу на суму 3315,00 грн.; послуги надані ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 99000,00 грн. згідно договору №04/2019 від 04.04.2019 року з ФОП ОСОБА_2 не підтверджені належними документами, а саме не надано доказів використання наданих послуг в господарській діяльності та отримання позитивного економічного ефекту від укладання договору.

Отже, до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, позивачем було включено витрати на транспортно-експедиторські послуги по перевезенню волокна бавовняного, наданих ТОВ «ГРАНД ЛОДЖИСТІК КАМПАНІ» у сумі 39000,00 грн.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідно до акту надання послуг № 574 від 11.04.2019 р. ТОВ «ГРАНД ЛОДЖИСТІК КАМПАНІ» у квітні 2019 р. виконало наступні роботи (надані послуги): транспортно-експедиторські послуги (м. Ашхабад (Туркменістан) до п/п Бегдаш (Туркменістан) - Темир-Баба (Казахстан), до п/п Нехотєєвка (Росія) - Гоптівка (Україна) до м. Харків (Україна) на загальну суму 39000,00 грн.

Згідно наданої до перевірки CMR № АА 0029148 від 01.04.2019 р., ГТД № UA807120/2019/000900 від 09.04.2019 р., ГТД № UA807120/2019/000901 від 09.04.2019 р., ТОВ «ГРАНД ЛОДЖИСТІК КАМПАНІ» здійснювало перевезення волокна бавовняного вибіленого у кількості 20000,00 кг.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що проведеним аналізом руху товарно-матеріальних цінностей (ВМД, податкові, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні) встановлено, що станом на 01.04.2019 р. залишки товарно-матеріальних цінностей у підприємця відсутні. При цьому, вказано, що 09.04.2019 р. ПП ОСОБА_1 ввезено на митну територію України 20000,00 кг волокна бавовняного, вибіленого на загальну суму 30000 дол. США. № UA807120/2019/000900 від 09.04.2019 р., ГТД № UA807120/2019/000901 від 09.04.2019 р.). На протязі квітня-травня 2019 р. було відвантажено волокна бавовняного вибіленого у кількості 267,36 кг на загальну суму 895557,33 грн. ТОВ ТД «Кампус Коттон Клаб» (згідно видаткової накладної №1 від 15.04.2019 р. відвантажено 4,334523 т, згідно видаткової накладної № 2 від 03.05.2019 p. відвантажено 13,9328370 т), що складає 91,5% від загальної кількості завезеного волокна у квітні 2019 р.

Водночас, під час розгляду справи встановлено, що згідно наданих письмових пояснень (вх. ГУ ДПС у Харківській області №23754/ФОП від 21.02.2020 р.) ФОП ОСОБА_1 станом на 31.12.2019 р. має залишки волокна бавовняного відбіленого у кількості 1732,64 кг, що складає 8,5% від загальній кількості завезеного волокна.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що підприємцем до складу витрат включена повна сума послуги по перевезенню волокна бавовняного у кількості 20000 кг, а саме 39000,00 грн., такі витрати відображені у книзі обліку доходів і витрат 16.04.2019 р. та включені до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю графи 5 Додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 р.

Вказане, на думку контролюючого органу свідчить на користь того, що позивачем було в порушення п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України зайво включено витрати на транспортно-експедиторські послуги, які безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу (товар не реалізований та лічиться на залишках) на суму 3315,00 (39000,00 грн. х 8,5%), в тому числі у 2019 р. - 3315,00 грн.

Також судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 до складу «інших витрат» у 2019 було включено витрати на інформаційно-консультаційні послуги в сумі 99000,00 грн., надані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (п.н.3) відповідно до договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №04/2019 від 04.04.2019 р.

Відповідно до умов зазначеного договору виконавець зобов`язується надати замовнику інформаційно-консультаційні (консалтингові) послуги в порядку, установленому даним договором, а замовник зобов`язується вчасно приймати послуги й оплачувати їх відповідно до даного договору. Послуги, передбачені договором, надаються з метою сприяння збільшення замовником обсягів продажу товарів (сировини, робіт, послуг) і розширення ринків збуту, одержання замовником максимального прибутку, правильного складення та упорядкування документації замовника для уникнення можливих шкідливих наслідків, а також з метою збільшення активів замовника, поліпшення іміджу замовника.

На підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції позивачем до суду було подано акт виконаних робіт (послуг) від 22.05.2019 p., відповідно до п. 1 якого виконавець надав замовнику наступні інформаційно-консультаційні (консалтингові) послуги: а) провів дослідження (вивчення, комплексний аналіз) в сфері фінансово-господарської діяльності замовника; б) дослідив внутрішні та зовнішні ринки товарів (сировини, робіт, послуг), що пропонуються замовником; проаналізував порядок взаємодії з покупцями і постачальниками, організацію виробництва, ресурси та їх використання, підбір та роботу з персоналом, методи продаж, порядок розрахунків з контрагентами та методи стягнення заборгованості; вивчити інші питання, що мають значення для успішної реалізації товарів (сировини, послуг) замовником на внутрішньому та зовнішньому ринку з метою одержання максимального прибутку; в) за результатами проведення зазначених у п. 3.1. даного договору досліджень надав замовнику рекомендації з методів підвищення обсягів продажу товарів (сировини, робіт, послуг), максимального використання наявних ресурсів, розширенню ринків сировини, та ринків збуту, щодо механізму організації роботи з кредиторами та дебіторами замовника, з інших актуальних питань для досягнення мети даного договору; г) надавав замовнику рекомендації щодо коригування методів роботи замовника тощо; д) виходячи з мети, зазначеної в п. 1.2 договору, сприяв пошуку клієнтів-споживачів / товарів, сировини робіт, послуг, які продає на внутрішньому і зовнішньому ринках споживання, чи планує продавати, та надання виробничих та супутніх робіт (послуг), сприяв укладенню договорів замовником із зазначеними клієнтами на найбільш вигідних для замовника умовах, сприяв змінам (поліпшенню) умов роботи замовника з існуючими клієнтами (наприклад, у відношенні обсягів товарів (робіт, послуг), розміру знижок і порядку оплат тощо); е) надавав замовнику усні рекомендації з питань оптимізації цінової політики при продажу товарів (робіт, послуг), в тому числі надав рекомендації щодо недопущення втрати клієнтів, неоптимального використання активів; є) виконував інші обов`язки, встановлені договором, відповідно до мети договору (п. 1.2).

Матеріали справи також, містять копію додатку (звіту виконавця) від 22.05.2019 року до акту приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за договором №04/2019-ПС від 04.04.2019 року №22.05.2019 року.

Перевіркою встановлено, що на протязі перевіряємого періоду позивач мав одного постачальника: Ашхабадська міська фабрика з виготовлення медичної та косметичної ватної продукції, одного покупця ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ "КАМПУС КОТТОН КЛАБ" та одного перевізника ТОВ «ГРАНД ЛОДЖИСТІКС КОМПАНІ».

Вказані обставини, на думку представника контролюючого органу свідчать на користь того, що оскільки підприємцем не надано перелік здійснених консультацій, доказів використання наданих послуг в господарській діяльності та отримання позитивного економічного ефекту від складання договору, то зазначене свідчить про встановлення того, що в порушення п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України підприємцем зайво включені витрати на інформаційно-консультаційні послуги, які безпосередньо не пов`язані з отриманням доходів у сумі 99000,0 грн., які відображені у книзі обліку доходів і витрат 28.05.2019 р. та включені до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю графа 7 Додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 р.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.01.2019 по 31.12.2019 позивачем було віднесено до складу валових витрат вартість інформаційно-консультаційних послуг у сумі 99000,00 грн. та витрати на транспортно-експедиторські послуги у сумі 39000,00 грн. Вказані витрати документально підтверджені первинними документами: пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, фактично сплачені послуги, фактично отримано фізичною особою підприємцем.

Колегія суддів не бере до уваги посилання представника контролюючого органу на обставини відсутності у позивача залишків волокна бавовняного відбіленого у кількості 1732,64 кг, що складає 8,5% від загальної кількості завезеного волокна, з наступних підстав.

Відповідно до додаткової угоди №1 до контракту №Е-01/18 від 11.01.2018 року, укладеної між продавцем Ашхабадською міською фабрикою по виробництву медичної та косметичної ватної продукції та позивачем в якості покупця, сторонами було узгоджено, що у зв`язку з технічними проблемами, які виникли на виробництві та неможливістю фабрики в повному обсязі поставити сплачений товар за контрактом, покупцю буде надано дослідні послуги на суму недоїмки (2598,96 дол. США), порядок яких буде додатково визначено.

Згідно із додаткової угоди №1а до контракту №Е-01/18 від 11.01.2018 року, укладеної між продавцем Ашхабадською міською фабрикою по виробництву медичної та косметичної ватної продукції та позивачем в якості покупця, сторонами було узгоджено, що з метою поліпшення якості закуповуваної сировини, яке використовується для продукції гігієнічного призначення в Україні, покупець просить провести та гарантує сплатити дослідні роботи у відповідності до блок-схеми (механічне очищення від домішок, хімічна обробка, зневоднення, сушіння та пресування) наданою ним.

Також, матеріали справи містять копії первинних документів, а саме актів надання послуг № 343 від 26.03.2018 року, №344 від 28.03.2018 року, рахунків на оплату №345 від 28.03.2018 року, №344 від 26.03.2018 року, товарно-транспортної накладної №1/03 від 26.03.2018 року, які підтверджують обставини понесення позивачем зазначених витрат та їх пов`язаність із діяльністю позивача.

Стосовно доводів апеляційної скарги представника контролюючого органу про не підтвердження використання у власній господарській діяльності наданих інформаційно-консультаційних послуг, колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджуються обставини виконання сторонами визначених договором умов, а наданий до суду акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) підтверджує обсяг наданих послуг, їх мету та вартість. При цьому, враховуючи специфіку діяльності позивача, слід дійти висновку, що надані контрагентом позивача послуги, пов`язані із видом діяльності останнього.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про не підтвердження під час розгляду справи правомірності винесення податкових повідомлень-рішень №6 від 17.04.2020 року та №6 від 17.04.2020 року, у зв`язку з чим останні підлягають скасуванню.

Представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що в якості підстав для винесення податкового повідомлення-рішення від 17.04.2020 року № послугували висновки контролюючого органу стосовно того, що на виконання умов контракту від 11.01.2018 №Е-01/18, Ашхабадською фабрикою, допоставлений товар на суму 2598,96 дол. США 09.04.2019 р. згідно ВМД № UA807120/2019/000900 від 09.04.2019 р.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , в якості покупця, та Ашхабадською міською фабрикою по виробництву медичної та косметичної ватної продукції (Туркменістан), в якості продавця, було укладено зовнішньоекономічний контракт від 11.01.2018 року №Е-01/18, відповідно до умов якого «додаток №1/специфікація на поставку товару», Ашхабадська міська фабрика по виробництву медичної та косметичної ватної продукції повинна поставити позивачу «волокно бавовняне відбілене не піддано кардо - або гребенечесанню (виготовлене з гребневого вичесу згідно TS -2010)», у кількості 20000 кг на загальну суму 28000 дол. США.

Позивачем на виконання умов зазначеного контракту було перераховано передоплату за товар у розмірі 28000,00 дол. США, що еквівалентно 759472,64 грн., на користь Ашхабадської міської фабрики по виробництву медичної та косметичної ватної продукції (Туркменістан), що підтверджується платіжним дорученням від 09.02.2018 у сумі 28000,00 дол. США та еквівалентно 759472,64 грн.

Відповідно до ВМД від 26 03.2018 №000530 «волокно бавовняне відбілене не піддано кардо - або гребневичесуванню (виготовлене з гребневого вичесу згідно TS -2010)» надійшло у кількості 18143,6 кг на суму 25401,04 дол. США, що еквівалентно 667170,46 грн.

Як встановлено судом зі змісту наданих позивачем пояснень, контрагентом було недопоставлено товару на 2598,96 дол. США.

Відповідно до додаткової угоди №1 до контракту №Е-01/18 від 11.01.2018 року, укладеної між продавцем Ашхабадською міською фабрикою по виробництву медичної та косметичної ватної продукції та позивачем в якості покупця, сторонами було узгоджено, що у зв`язку з технічними проблемами, які виникли на виробництві та неможливістю фабрики в повному обсязі поставити сплачений товар за контрактом, покупцю буде надано дослідні послуги на суму недоїмки (2598,96 дол. США), порядок яких буде додатково визначено.

Під час розгляду справи зі змісту наданих до суду доказів встановлено, що відповідно до додаткової угоди №1а від 02.03.2018 до контракту від 11.01.2018 №Е-01/18, в якій зазначено, що з метою покращення якості сировини (волокно бавовняне відбілене), яке використовується для продукції гігієнічного призначення в Україні, покупець в особі ОСОБА_1 , просить виконати і гарантує сплатити дослідні роботи згідно з блок-схемою (механічна очистка від домішок, хімічна обробка, зневоднення, сушка та пресування), наданої ним, а Ашхабадська міська фабрика по виробництву медичної та косметичної ватної продукції зобов`язується провести такі роботи з використанням рекомендованих покупцем хімікатів.

Здійснення зазначених робіт підтверджено протоколом-іспиту №93 від 09 08.2018 року та актом виконаних робіт (послуг) «з відбілювання бавовняного волокна» (замочка, відбілка, нейтралізація, авіаж, промивка) на загальну суму 2600 дол. США.

Також, матеріали справи містять копію довідки контрагента позивача №17 від 19.02.2020 року, відповідно до змісту якої Ашхабадською міською фабрикою по виробництву медичної та косметичної ватної продукції позивачу на суму недоїмки у розмірі 2598,96 дол. США буде надано покупцю послуги у вигляді дослідницьких робіт, а отриманий та оплачений зразок

Зі змісту наданих до суду представником відповідача пояснень та відзиву на позов встановлено, що під час проведеного аналізу встановлено, що Ашхабадською міською фабрикою, згідно гр.31 «Вантажні місця та опис товарів - Маркування та кількість - номери контейнерів - Кількість та розпізнавальні особливості» № ВМД № UA807120/2017/300138 від 19.03.2017 р., ВМД № UA807120/2017/300923 від 29.06.2017 р., ВМД № UA807120/2017/301965 від 31.10.2017 р., ВМД №UA807120/2018/000530 від 26.03.2018 р., ВМД № UA807120/2018/001535 від 26.06.18 р., ВМД № UA807120/2019/000901 від 09.04.2019 р. було поставлено позивачу «волокно бавовняне, вибілене, не піддане кардо- та гребенечесанню: (вироблено з гребеного отчесу згідно TS -2010) фізико-механічні та хімічні показники: довжина волокна MM, не менш як - 10; вміст сторонніх часток - 0,40; масова частка жирових і воскоподібних речовин, % не більш як - 0,50; вологість, % не більш як - 8,0 ; поглинальна здатність, г, не менше як 23; вміст оптичного відбілювача (не повинно бути видимою густий - флуорестанції); вміст речовин розчиних у воді, %, не більш як - 0,5; вміст хлорістих солей - не допускається; вміст сірчанокислотних солей - не допускається; вміст кальцієвих солей - не допускається; ступінь білизни, %, не менш як - 66; вміст поверхнево-активних речовин по висоті піни, мм, більш як - 2; реакція водної витяжки - нейтральна; час насичення водою, с, небільш як - 10».

Згідно гр.31 ВМД № UA807120/2019/000900 від 09.04.2019, фабрикою поставлено «волокно бавовняне, вибілене, не піддане кардо- та гребенечесанню: вагою нетто - 1732,64 кг., (вироблено з гребенного отчесу згідно TS -2010) фізико-механічні та хімічні показники: довжина волокна мм, не менш як - 10; вміст сторонніх часток - 0,40; масова частка жирових і воскоподібних речовин, % не більш як 0,50; вологість, % не більш як - 8,0 ; поглинальна здатність, г, не менш як 23; вміст оптичного відбілювача (не повинно бути видимою густий - флуорестанції); вміст речовин розчиних у воді, %, не більш як - 0,5; вміст хлорістих солей - не допускається; вміст сірчанокислотних солей - не допускається; вміст кальцієвих солей - не допускається; ступінь білизни, %, не менш як - 66; вміст поверхнево-активних речовин по висоті піни, мм, більш як - 2; реакція водної витяжки - нейтральна; час насичення водою, с, не більш як - 10».

Вищевказане, на думку контролюючого органу, свідчить на користь того, що волокно бавовняне вибілене, яке було поставлено Ашхабадською фабрикою, згідно ВМД №UA807120/2019/000900 від 09.04.2019 у кількості 1732,64 кг на суму 2598,96 дол. США не може бути помилково направленим зразком, оскільки останній відповідає стандартним технічним умовам виробника TS -2010, а відповідно до додаткової угоди №1а від 11.03.2018 р. фабрика повинна була провести дослідні роботи з метою поліпшення якостей закуповуваної сировини. Водночас, згідно довідки від 19.02.2020 р. №17, до вартості виконаних робіт фабрикою входять відходи бавовнопрядіння в кількості 1732,64 кг, які були залучені до дослідних робіт, включаючи механічну очистку відходів від домішок, хімічну обробку з використанням хімікатів, зневоднення та первинну сушку, сушку та пресування в кіпи.

Як вказано представником відповідача, додаткова угода № 1а від 02.03.2018 р. та акт виконаних робіт від 09.08.2018 р. на суму 2600 дол. США, надані до документальної позапланової виїзної перевірки з питання дотримання вимог валютного законодавства по контракту від 11.01.2018 №Е-01/18 за період з 11.01.2018 р. по 06.11.2018 р., не є кінцевим виконанням умов даного контракту. Крім того, відповідно до п. 8 контракту №Е-01/18 від 11.01.2018 р. усі зміни та доповнення до даного контракту дійсні лише в тому випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі, підписані сторонами та зареєстровані на Державній товарно-сировинній біржі Туркменістану, а до перевірки позивачем не було надано підтвердження реєстрації додаткових угод до зазначеного контракту у вказаній установі.

Представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що на виконання умов контракту від 11.01.2018 № Е-01/18, Ашхабадською фабрикою, допоставлений товар на суму 2598,96 дол. США 09.04.2019 p., згідно ВМД №UA807120/2019/000900 від 09.04.2019, що є порушенням ст.2 Закону України від 23.09.1994 № 185/94 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", із змінами та доповненням, а саме на 244 дня, а згідно наданих до перевірки документів (контракт від 11.01.2018 №Е-01/18, додаткова угода №1 від 02.03.2018р. , акт про виконання робіт (послуг) від 09.08.2018 р., банківських виписок) встановлено наявність кредиторської заборгованості станом на 31.12.2019 у сумі 2598,96 дол. США за контрактом від 11.01.2018 № Е-01/18.

Колегія суддів, надаючи оцінку вищевказаним обставинам та доводам сторін, зазначає, що відповідно до ч.1 ст.257 Митного Кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок» від 06.11.2012 № 5480-VI статтю 1 та статтю 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 № 185/94, із змінами та доповненнями, доповнено новою частиною такого змісту: "Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті".

Національний банк України Постановою Правління від 16.11.2012 №475 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов`язкового продажу надходжень в іноземній валюті», яка набрала чинності з 19.11.2012 року, у п.3 установив, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Згідно п.12 вищевказаної постанови, остання набирає чинності з наступного робочого дня після дня її офіційного опублікування. Пункти 3 - 8 цієї постанови діють протягом 6 місяців з моменту набрання чинності цією постановою.

В подальшому, Національним банком України було прийнято постанову Національного банку України від 13.12.2016 №410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», яка набрала чинності з 16.12.2016 і діє до 16.06.2017.

Національним банком України також було прийнято постанову від 25.05.2017 № 41 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», яка набрала чинності з 12.06.2017 і діє до прийняття Національним банком України окремої постанови Правління Національного банку України за умови відсутності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи України.

З матеріалів справи вбачається, що при оформленні митної декларація в графі 44 вказано, що товар направлений згідно контракту №Е-01/18 від 11.01.2018 р. та специфікації № 1 від 11.01.2018, згідно якої фабрика повинна була поставити позивачу товар на 28000 дол. США. При внесенні до графи 44 відомостей про документ, який надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів із застосуванням МД, вказана ВМД № UA807120/2018/000530 від 26.03.2018 року. Дана митна декларація була оформлена при надходженні частини партії волокна бавовняного за контрактом 11.01.2018 № Е-01/18 на суму 25401,04 дол. США.

З пояснень представника позивача встановлено, що при здійсненні митного оформлення позивач керувався відомостями та даними укладеного контракту, а після прибуття товару стало відомо про те, що його поставка була здійснена не у повному обсязі. Вказані обставини зумовили необхідність укладення додаткових угод до контракту, про що і було повідомлено контролюючий орган.

Аналізуючи наведене, та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність доводів представника відповідача стосовно того, що додаткова угода №1а від 02.03.2018 року та акт виконаних робіт від 09.08.2018 року до контракту від 11.01.2018 року №Е-01/18 не є кінцевим виконанням умов контракту, оскільки зазначені доводи спростовуються наданими до суду доказами та поясненнями.

Так, у позовній заяві позивачем вказано, що у зв`язку з зазначеними обставинами контролюючими органом у акті перевірки №4917/20-40-13-06-07/ від 27.11.2018 р. встановлено порушення ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», із змінами та доповненням, а саме на 1 день та донараховано пені у сумі 210,22 грн.

При цьому, контролюючим органом в супереч положенням ст.. 61 Конституції України, якою передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, актом від 03.03.2020 р. №624/20-40-33-06-07/ вдруге встановлено порушення ст. 2 Закону України від 23.09.1994 № 185/94 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" по зовнішньоекономічному контракту від 11.01.2018 року №Е-01/18.

Колегія суддів вважає, що представником відповідача під час розгляду справи зазначених доводів позивача спростовано не було.

Відповідно до п.2 ст.16 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.06.2018 №2473-VІІІ «Про валюту і валютні операції» визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, що відбулось 07.02.2019 року, Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94, а отже на день вчинення допущення порушення, як вказано контролюючим органом 09.04.2019 року, норма на яку посилається відповідач втратила чинність

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про не підтвердження під час розгляду справи правомірності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення №6 від 17 04.2020 року, у зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню.

Також, судом зі змісту акту перевірки встановлено, що в якості підстав для винесення рішень про застосування штрафних санкцій від 17.04.2020 року №6, № 6 та вимоги про сплату боргу №0-6 від 17.04.2020 року послугували висновки контролюючого органу стосовно того, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 29.12.1997 року, а фізичні особи - підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не є пенсіонерами за віком і зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок на загальних підставах до 31.12.2017 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачу з 29.12.1997 р. призначена пенсія за вислугу років служби, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Харківським обласним військовим комісаріатом 13.02.2002 р.

Згідно довідки № 1537 від 26.02.2020 p., виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 29.12.1997 року.

Представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що оскільки позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то він не є пенсіонером за віком і зобов`язаний нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок протягом 2017 року на загальних підставах, проте позивачем у періоді з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. звіт не надавався, єдиний внесок не нараховувався та не сплачувався, чим порушено вимоги абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у зв`язку з чим контролюючим органом за вказаний період було донараховано єдиний внесок на загальну суму 11492,88 грн.

Надаючи оцінку зазначеним висновкам контролюючого органу та обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464- VІ).

Відповідно до пп.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ та пп. 2.1.3 п.2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27 09.2010 № 21-5 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Разом з цим, відповідно до ч.4 ст.4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування

Аналізуючи наведені норми вбачається, що звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов по-перше така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом

Положеннями абз.22 ст.1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом № 1058-IV пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Слід зазначити, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті Розміри пенсій для осіб визначених цією статтею обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону, що передбачено приписами ст. 114 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч.4 ст.114 Закону №1058-ІV право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств I колективів за наявності стажу творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію. Пенсії для осіб, визначених цією частиною, до досягнення пенсійного віку встановленого статтею 26 цього Закону, фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Закон № 1058-IV розмежовує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах та пенсію за вислугу років, яка може бути призначена незалежно від досягнення пенсійного віку за наявності відповідного стажу.

Дійсно, аналізуючи наведені норми колегія суддів доходить висновку, що останні норми у взаємозв`язку свідчать про те, що досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-ІV,є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати

Однак визначення статусу «пенсіонера за віком» передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, із проаналізованих положень законодавства не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску

Сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у статті 7 Закону № 2464-VI, та розміром пенсійних виплат.

Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між особистою участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат. Відтак, частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV, виключно на добровільних засадах.

Приписи ч.1 ст.10 Закону № 1058-IV надає можливість особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), обрати для призначення один із цих видів пенсії.

Обраний особою, яка досягла пенсійного віку, вид пенсії може зумовлювати різницю у підходах до визначення її правового статусу лише у межах питань призначення і виплати відповідного виду пенсії.

Згідно із приписами ч.ч. 1 та 2 ст.24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» від 21 лютого 1997 року) (п.п. 48-49 рішення у справі «Пічкур проти України» від 7 листопада 2013 року, заява № 10441/06).

Також, суд зазначає, що у рішеннях Конституційного Суду України викладено висновки стосовно того, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивну, обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належним та необхідним. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Таким чином, різний вид пенсії, обраний згідно із законодавством особами, які досягли пенсійного віку, визначеного положеннями ст.26 Закону № 1058-IV, не може вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо застосування звільнення від сплати єдиного внеску для непрацездатних осіб одного й того ж виду.

Також, слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ перше речення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI було викладено у новій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.»

Відтак, запропонована редакція текстуально більш чітко окреслює коло осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, залежно від настання страхових ризиків, зумовлених досягненням пенсійного віку, загального, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, або спеціального, що зумовлює призначення пенсії за віком, та отриманням особою інвалідності, незалежно від виду призначеної та виплачуваної особі страхової виплати чи соціальної допомоги.

З аналізу вищевикладеного колегія суддів доходить висновку, що якщо фізична особа - підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала пенсію з інших підстав та при цьому, досягла віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, то така фізична особа - підприємець має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що пов`язане з певним віком.

Частина 4 ст.4 Закону № 2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 року у справі №814/779/17, в ухвалі від 11.02.2021 року по справі №200/3011/20-а.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачу пенсія була призначена з 29.12.1997 року відповідно до умов Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а станом на час виникнення спірних правовідносин він досяг віку 63 роки.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на підтвердження власної правової позиції з метою вірного визначення страхового стажу, передбаченого ст. 24 Закону 1058-IV було надано до суду відомості з системи персоніфікованого обліку за період з 1999 року по 2016 рік, а за час перебування на військовій службі витяг з послужного списку, відповідно до якого останній 31.08.1972 року добровільно поступив до Львівського вищого воєнно-політичного училища через Черкаський міський військовий комісаріат, де проходив навчання до 13.07.1976 року, а в подальшому з 28.09.1976 року по 17.09.1997 року займав відповідні посади, відбуваючи одночасно військову службу.

Положеннями ст.. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, аналізуючи навелені норми права та дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про помилковість доводів контролюючого органу про відсутність у позивача підстав для його звільнення від сплати єдиного соціального внеску.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи не підтверджено правомірності винесення рішень про застосування штрафних санкцій від 17.04.2020 року №6, № 6 та вимоги про сплату боргу №0-6 від 17.04.2020 року, у зв`язку з чим останні підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року по справі № 520/5819/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 по справі № 520/5819/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 27.09.2021 року