Справа № 380/1043/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1043/21 пров. № А/857/10258/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Волошин М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 380/1043/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Клименко О. М.,

час ухвалення рішення 19.04.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 26.04.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо відмови йому у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також премії у її повному розмірі та стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 76853,14 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений ч.5 ст.122 КАС України, оскільки про можливе порушення своїх прав щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 дізнався 01 квітня 2016 року під час виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, отримавши витяг з наказу про таке виключення, в якому відображено виплати, належні йому при звільненні. Крім того, зазначає, що не включення для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення здійснено правомірно, оскільки індексація не має щомісячного характеру, не входить до складу грошового забезпечення, а тому не підлягає врахуванню при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 липня 2020 року у справі № 820/5473/17. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасникам бойових дій, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 07 жовтня 2015 року Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту (а.с.12).

Згідно з витягом із наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) № 3 від 03 лютого 2016 року (а.с.9) підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника тилу - начальника тендерної групи управління 1 об`єднаного гвардійського загону звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 1 частини 8 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вислуга років на військовій службі складає: календарна 26 років 5 місяців, у пільговому обчисленні 26 років 7 місяців.

Відповідно до Інформації про нараховане та виплачене щомісячне грошове забезпечення, індексацію грошового забезпечення та розмір вихідної допомоги у разі звільнення з військової служби за період з 01 січня 2015 року по 02 квітня 2016 року у розрізі видів оплат № 13/206 від 24 грудня 2020 року, наданій військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.10-11) у березні 2016 року позивачу була виплачена вихідна допомога у разі звільнення з військової служби у розмірі 54037,88 грн, з розрахунку 50% від грошового забезпечення, що на момент звільнення (01 квітня 2016 року) складало 4158,76 грн (в тому числі: посадовий оклад 1129,00 грн, оклад за військовим званням 130,00 грн, надбавка за вислугу років (40%) 503,60 грн, надбавка за особливі умови служби (50%) 881,30 грн, таємність (10%) 112,90 грн, надбавка за кваліфікацію (4%) 45,16 грн, премія (120%) 1354,80 грн.) за 26 повних календарних років служби.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також премії у її повному розмірі, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для не включення відповідачем індексації грошового забезпечення до обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відсутні, оскільки позивачу з січня 2015 року по квітень 2016 року щомісячно нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, а тому відмова відповідача у здійсненні перерахунку позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення є протиправною, а ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми. Крім того, зазначає, що у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про оплату праці, право позивача на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення грошового забезпечення не обмежується будь-яким строком.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.1 ст.308 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1-3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка була чинною на момент існування спірних правовідносин, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна норма передбачена абзацами першим, другим пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», згідно з якими військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я (підпункт «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), а тому при звільненні відповідач виплатив йому одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому, виплату цієї допомоги здійснено у розмірі 54037,88 грн, з розрахунку 50% від грошового забезпечення, що на момент звільнення (01 квітня 2016 року) складало 4158,76 грн (в тому числі: посадовий оклад 1129,00 грн, оклад за військовим званням 130,00 грн, надбавка за вислугу років (40%) 503,60 грн, надбавка за особливі умови служби (50%) 881,30 грн, таємність (10%) 112,90 грн, надбавка за кваліфікацію (4%) 45,16 грн, премія (120%) 1354,80 грн) за 26 повних календарних років служби.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту (далі - Держспецтрансслужба), а також порядок виплати їм одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 23 грудня 2008 року № 1547 (далі Інструкція).

Згідно з пп.5.6.1 п.5.6 Інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі звільнення з військової служби за віком, за станом здоров`я, після закінчення строку дії контракту, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів, у зв`язку із систематичним невиконанням командуванням умов контракту виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до законодавства.

Підпункт 5.6.4 пункту 5.6 Інструкції передбачає, що сума одноразової грошової допомоги обчислюється з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право згідно із законодавством на день звільнення. При цьому премія враховується згідно із підпунктом 4.10.2 пункту 4.10 цієї Інструкції.

Матеріалами справи підтверджується, що розпорядженням Голови Адміністрації Держспецтрансслужби від 01 січня 2016 року № Р-2 «Про виплату премій військовослужбовцям Держспецтрансслужби» (пункт 1 Розпорядження) установлено командирам (начальникам) структурних підрозділів Держспецтрансслужби в межах фонду грошового забезпечення військовослужбовців, починаючи з 01 січня 2016 року виплачувати премію прапорщикам та військовослужбовцям за контрактом в розмірі до 160% посадового окладу, особам офіцерського складу в розмірі до 120% посадового окладу. Пунктом 2 цього ж Розпорядження дозволено командирам (начальникам) структурних підрозділів Держспецтрансслужби збільшувати розмір премій у суворій відповідності до інструкцій про преміювання, виходячи з фонду грошового забезпечення, розрахованого в обсязі 2% від загального фонду грошового забезпечення.

Крім того, п.5.6 Інструкції передбачає, що для обчислення одноразової грошової допомоги враховується посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право згідно із законодавством саме на день його звільнення.

Таким чином, оскільки днем звільнення позивача є 01 квітня 2016 року, то премія у її виплачених сумах за січень - березень 2016 року, як за місяці, що передували звільненню позивача з військової служби, обґрунтовано не врахована відповідачем при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, застосовуючи при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні позивача, зокрема, в частині визначення розміру його премії, норми Інструкції, як спеціального нормативно-правового акта, а не Постанови № 100, діяв правомірно, та порушень у цій частині не допустив.

Щодо доводів апелянта про правомірність не включення для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення, то колегія суддів зазначає наступне.

Ст.1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» передбачає, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року.

Відповідно до п.2 цього Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з п.5 вищезазначеного Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції про те, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації необхідно субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з січня 2015 року по квітень 2016 року щомісячно нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, що підтверджується листом відповідача №13/206 від 24 грудня 2020 року про нарахування та виплату щомісячного грошового забезпечення, індексацію грошового забезпечення та розмір вихідної допомоги у разі звільнення з військової служби за період з 01 січня 2015 року по 02 квітня 2016 року у розрізі видів оплат (а.с 10-11), однак при звільненні індексація грошового забезпечення до обрахунку одноразової грошової допомоги відповідачем врахована не була, а тому з врахування вищенаведених мотивів, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо систематичності виплати індексації грошового забезпечення з покликанням на постанову Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 820/5473/17.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що правові підстави для не включення відповідачем індексації грошового забезпечення до обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відсутні, оскільки позивачу з січня 2015 року по квітень 2016 року щомісячно нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, а тому відмова відповідача у здійсненні перерахунку позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення є протиправною, а ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.

Щодо доводів апелянта про пропуск строку звернення до суду, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Ч.5 ст.122 КАС України є загальною нормою у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання строків звернення до суду у зв`язку із нездійсненням перерахунку та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення (надбавка за кваліфікацію, винагорода за тривалість безперервної календарної військової служби, допомога на оздоровлення, підйомна допомога, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які повинні бути застосовані до спірних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України Про оплату праці №1774-VIII, зі змінами та доповненнями від 1 січня 2017 року, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін заробітна плата означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону Закон №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У постанові від 21 листопада 2018 року (справа №824/166/15-а) Верховний Суд, аналізуючи норми, зокрема, ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, п. 33.1 Інструкції, дійшов висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань вважається одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник має право звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення грошового забезпечення, у даному випадку перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суд від 19 квітня 2021 року у справі № 380/1043/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 27 вересня 2021 року.