Справа № 640/2590/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року м. Київ № 640/2590/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючої судді - Вєкуа Н.Г., суддів: Васильченко І.П., Мазур А.С.

за участю секретаря судового засідання - Ус М.С.,

представника позивача - Фалатова С.В.

представника Кабінету Міністрів України- Пуленець А.С.;

представника Міндовкілля - Козака А.Л.

представника Національного агентства України з питань державної служби - Полєвик А.М.

представника Державна екологічна інспекція України - Марусиченка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України,

Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (Міндовкілля)

треті особи Національне агентство України з питань державної служби,

Державна екологічна інспекція України,

ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2 Код ); Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (Міндовкілля) (03035, м. Київ, вул. Митрополита В. Липківського, будинок 35 Код ), треті особи: Національне агентство України з питань державної служби (01601, м.Київ, Шевченківський район, вул. Прорізна, 15 Код ), Державна екологічна інспекція України (01042, м. Київ, Печерський район, пров. Новопечерський, будинок 3, корпус 2 Код ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства енергетики та захисту довкілля України (), правонаступником якого у цій сфері є Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України ), з внесення на розгляд Кабінету Міністрів України () пропозиції від 07.05.2020 визначити переможцем конкурсу на посаду Голови Державної екологічної інспекції України" ОСОБА_2 та зобов`язати Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України () утриматися від внесення на розгляд Кабінету Міністрів України () пропозицій за результатами повторних співбесід з кандидатами на зайняття посад державної служби категорії "А";

- визнати протиправним та скасувати протокольне рішення Кабінету Міністрів України () від 13.05.2020 про визначення ОСОБА_2 переможцем конкурсу на зайняття посади Голови Держекоінспекції з урахуванням пропозиції першого заступника Міністра енергетики та захисту довкілля ОСОБА_4 за результатами відповідної співбесіди, проведеної з кандидатами на зазначену посаду, пропозиції щодо яких внесено Комісією з питань вищого корпусу державної служби;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України () від 20.05.2020 №549-р "Про призначення ОСОБА_2 Головою Державної екологічної інспекції України".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №549-р «Про призначення ОСОБА_2 головою Державної екологічної інспекції України» є незаконним актом Кабінету міністрів України , оскільки прийнято всупереч процедурі призначення на посаду визначеної Законом України «Про державну службу». Наголошував на тому, що оскільки Кабінетом Міністрів України призначення голови Держекоінспекції відбулося з порушенням норм чинного законодавства, а саме було незаконно повторно проведено співбесіду, визначено переможцем конкурсу та призначено на посаду ОСОБА_2 , який у подальшому сприяв протиправному припиненню Кабінетом Міністрів України його повноважень в незаконний спосіб, а отже оскаржуване розпорядження стосується прав та законних інтересів останнього.

Від Національного агентства України з питань державної служби надійшли письмові пояснення та додаткові пояснення, в яких представник просить суд залишити без розгляду позовну заяву, з тих підстав, що оскаржуване розпорядження жодним чином не порушує права та обов`язки Позивача, так як стосується призначення іншої особи на публічну службу. Також, просив суд звернути увагу на те, що оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 та затвердження висновку з негативною оцінкою і розпорядження кабінету Міністрів України від 14.12.2020 року №1568-р «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2020 році державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Кабінетом Міністрів України» є предметом іншої справи.

Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (Міндовкілля) заперечило проти позовних вимог, оскільки процедура обрання та призначення ОСОБА_2 жодним чином не стосувалась прав та законних інтересів ОСОБА_1 , так як стосувалась відносин між Кабінетом Міністрів України та учасниками конкурсу на зайняття посади Голови Держекоінспекції. Намагання визнати незаконним розпорядження Кабінету Міністрів України () від 20.05.2020 №549-р "Про призначення ОСОБА_2 Головою Державної екологічної інспекції України" є лише ретроспективним баченням Позивача свого звільнення. При цьому оскаржуване розпорядження Кабінету Міністрів України є індивідуальним актом і жодним чином не стосується прав та обов`язків Позивача. Крім того, представником відповідача зазначено, що інформація щодо конкурсу на вакантну посаду голови ДЕІ була розміщена на сайті Національного агентства з питань державної служби. Комісією з питань вищого конкурсу було забезпечено заходи щодо проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби з метою добору осіб, професійно виконувати посадові обов`язки.

Кабінет Міністрів України заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що вимога Позивача стосується скасування акта індивідуальної дії, який прийнято стосовно ОСОБА_2 , а тому жодним чином не порушує прав та законних інтересів останнього. Крім того, зауважено, що Кабінет Міністрів України, у відповідності до норм Порядку проведення безпосередньо не здійснює проведення конкурсу на зайняття посад державної служби. Також, представником зазначено, що доводи позовної заяви Позивача у частині мотивувань про порушення порядку та умов проведення конкурсу не стосуються дій або рішень Відповідача, оскільки Кабінет Міністрів України, як колегіальний орган виконавчої влади не здійснює безпосереднє проведення конкурсного відбору.

Водночас, представником Кабінету Міністрів України заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України. .

Державна екологічна інспекція України надала пояснення на позовну заяву, в яких зазначила, що Позивачем попущено строк звернення до суду, а також оскаржуване рішення не впливає на його права та обов`язки.

Суд зауважує, що після відкриття провадження у справі позивача на адресу суду направлено заяву про зміну підстав позову шляхом доповнення обґрунтування позовної заяви наступними аргументами для визнання протиправними дій Міністерства енергетики та захисту довкілля України (), правонаступником якого у цій сфері є Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (), з внесення на розгляд Кабінету Міністрів України () пропозиції від 07.05.2020 визначити переможцем конкурсу на посаду Голови Державної екологічної інспекції України» ОСОБА_2 та зобов`язати Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України () утриматися від внесення на розгляд Кабінету Міністрів України () пропозицій за результатами повторних співбесід з кандидатами на зайняття посад державної служби категорії «А», визнання протиправним та скасування протокольного рішення Кабінету Міністрів України () від 13.05.2020 про визначення ОСОБА_2 переможцем конкурсу на зайняття посади Голови Держекоінспекції з урахуванням пропозиції першого заступника Міністра енергетики та захисту довкілля ОСОБА_4 за результатами відповідної співбесіди, проведеної з кандидатами на зазначену посаду, пропозиції щодо яких внесено Комісією з питань вищого корпусу державної служби та визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України () від 20.05.2020 №549-р «Про призначення ОСОБА_2 Головою Державної екологічної інспекції України».

Від Національного агентства України з питань державної служби надійшли заперечення на заяву про зміну підстав позову у справі, в яких останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що оскаржуване позивачем розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №549-р "Про призначення ОСОБА_2 Головою Державної екологічної інспекції України" є актом індивідуальної дії та його правові наслідки стосуються виключно прав, свобод та інтересів суб`єкта призначення, органу, у якому наявна вакансія, а також особи, яку таким розпорядженням призначають на посаду.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2021 року закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 15.09.2021 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідачів та третіх осіб просили відмовити у задоволенні позовних вимог та просили врахувати, що спірні рішення та розпорядження Кабінету Міністрів України не порушують прав та законних інтересів позивача. При цьому наголошували на залишенні позовних вимог без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім іншого, Позивачем в позовній заяві заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

В обґрунтування зазначеного клопотання позивачем зазначено, що після прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 Кабінетом Міністрів України, яке було спричинено необґрунтованим висновком Кабінету Міністрів України щодо затвердження негативної оцінки, яка ґрунтувалася на основі непроаналізованих належним чином пропозицій ОСОБА_2 , 16.01.2021 року до Міністерства енергетики України ним було подано запит з вимогою надання інформації та копій документів щодо законності призначення особи, яка складала пропозиції, на посаду Голови Держекоінспекції. Такий запит також були поданий і до Кабінету Міністрів України.

Як зазначає позивач, з відповідей на запит від Міністерства енергетики України за №26/1.3-22.3-654 від 19.01.2021 року та запит від Кабінету Міністрів України за №17-21/146 від 20.01.2021 року йому вперше стало відомо, що за результатами співбесіди з ОСОБА_5 профільним Міністром не було визначено жодного кандидата на зайняття посади Голови Держекоінспекції.

За таких обставин, Позивач вважає, що дізнався про протиправні рішення Кабінету Міністрів України та Міністерства енергетики та захисту довкілля України, правонаступником якого у цій сфері є Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (), щодо призначення ОСОБА_2 на посаду Голови Держекоінспекції та про порушення таким чином своїх прав тільки 19.01.2021 року, а тому строк для звернення із даним позовом до адміністративного суду підлягає поновленню з поважних причин.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як встановлено з позовної заяви, оскаржуване рішення Кабінету Міністрів України винесено 13.05.2020 року, а розпорядження 20.05.2020 року, в той час, як із позовною заявою позивач звернувся до суду 04.02.2021 року, тобто, із пропущення місячного строку звернення до суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі також - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейським Судом з прав людини вказано, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Так, предметом спору є протокольне рішення Кабінету Міністрів України () від 13.05.2020 про визначення ОСОБА_2 переможцем конкурсу на зайняття посади Голови Держекоінспекції з урахуванням пропозиції першого заступника Міністра енергетики та захисту довкілля ОСОБА_4 за результатами відповідної співбесіди, проведеної з кандидатами на зазначену посаду, пропозиції щодо яких внесено Комісією з питань вищого корпусу державної служби та розпорядження Кабінету Міністрів України () від 20.05.2020 №549-р "Про призначення ОСОБА_2 Головою Державної екологічної інспекції України".

Водночас, до адміністративного суду із цим позовом позивач звернувся лише 04.02.2021 року.

Отже, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячний строк звернення до суду позивачем пропущено.

Проте, у межах розгляду справи №640/2590/21 позивачем визнано пропуск строку звернення до суду, який обґрунтовано причинами, які на думку суду, впливали на об`єктивну неможливість звернення до суду у відповідний процесуальний строк, що, у відповідності до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, надає право позивачу на звернення до адміністративного суду із позовом.

З огляду на викладене, суд вважає, що поновлення строку звернення до суду за даних обставин є дотриманням права позивача на доступ до правосуддя та права заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 15.09.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1041-р від 03.11.2019 року «Про оголошення конкурсу на зайняття посади Голови Державної екологічної інспекції» відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про державну службу» оголошено з 08.11.2019 року конкурс на зайняття посади Голови Державної екологічної інспекції з визначенням умов проведення конкурсу згідно з додатком.

За результатом зазначеного конкурсу Комісією з питань вищого корпусу державної служби 03.12.2019 року було внесено наступні кандидатури на проведення співбесіди з суб`єктом призначення: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Протоколу №30 засідання Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 року визнано ОСОБА_2 переможцем конкурсу на зайняття посади Голови Держекоінспекції з урахуванням пропозиції першого заступника Міністра енергетики та захисту довкілля ОСОБА_4 за результатами відповідної співбесіди, проведеної з кадрами на зазначену посаду, пропозиції щодо яких внесено Конституцією з питань вищого корпусу державної служби.

В подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження від 20 травня 2020 року № 549-р «Про призначення ОСОБА_2 Головою Державної екологічної інспекції України», яким призначено ОСОБА_2 Головою Державної екологічної інспекції України з дати початку фактичного виконання ним посадових обов`язків строком на п`ять років з оплатою праці відповідно до законодавства встановивши випробування строком на три місяці.

Незгода з результатами вказаного конкурсу зумовила звернення позивача з даним позовом до суду.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - Закон №889).

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця, врегульовано Законом №889.

Частиною першою статті 6 Закону №889 передбачено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців (частина перша).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №889 встановлюються такі категорії посад державної служби, зокрема, категорія «А» (вищий корпус державної служби) - посади: Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств; керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України, та їх заступників; керівників апаратів Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів та їх заступників, керівників секретаріатів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та їх заступників, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників; керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 12 Закону №889, система управління державною службою включає, окрім інших, Комісію з питань вищого корпусу державної служби та відповідні конкурсні комісії.

Частиною першою статті 14 Закону №889 Комісія з питань вищого корпусу державної служби (далі - Комісія) є постійно діючим колегіальним органом і працює на громадських засадах.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 15 Закону №889 Комісія, зокрема, проводить конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А» та вносить суб`єкту призначення пропозиції щодо переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата на вакантну посаду.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №889, право на державну службу мають повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та яким присвоєно ступінь вищої освіти не нижче, магістра - для посад категорій «А» і «Б».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 20 Закону №889, вимогами до осіб, які претендують на вступ на державну службу, є вимоги до їхньої професійної компетентності, які складаються із загальних та спеціальних вимог.

Особа, яка претендує на зайняття посади державної служби, повинна відповідати таким загальним вимогам: для посад категорії «А» - загальний стаж роботи не менше семи років; досвід роботи на посадах державної служби категорій «А» чи «Б» або на посадах не нижче керівників структурних підрозділів в органах місцевого самоврядування, або досвід роботи на керівних посадах у відповідній сфері не менш як три роки; вільне володіння державною мовою, володіння іноземною мовою, яка є однією з офіційних мов Ради Європи.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону №889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Частиною першою статті 22 Закону №889 передбачено, що з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби (далі - Порядок проведення конкурсу), що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 26 Закону №889, служба управління персоналом державного органу, в якому проводиться конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатами, на відповідність встановленим законом вимогам та повідомляє кандидата про результати такої перевірки.

Кандидати, документи яких пройшли перевірку, передбачену частиною першою цієї статті, проходять тестування відповідно до Порядку проведення конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Кандидати, які пройшли тестування, передбачене частиною другою цієї статті, проходять співбесіду та/або інші види оцінювання відповідно до Порядку проведення конкурсу.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 27 Закону №889 конкурс на зайняття вакантної посади державної служби категорії «А» проводить Комісія.

Під час засідання конкурсної комісії її члени: 1) вивчають результати проведеної службою управління персоналом перевірки документів кандидатів на зайняття вакантних посад державної служби; 2) проводять відбір кандидатів з використанням видів оцінювання відповідно до Порядку проведення конкурсу; 3) проводять співбесіду з кандидатами на зайняття вакантних посад з урахуванням результатів тестування для уточнення їхньої професійної компетентності; 4) особисто оцінюють рівень професійної компетентності кандидатів та визначають в особистому порядку їхній загальний рейтинг; 5) за результатами складення загального рейтингу кандидатів визначають переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата на зайняття вакантної посади.

Аналогічні положення закріплені в Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року №246 (далі також - Порядок в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс), метою якого є добір осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки.

Окрім того, відповідно до пункту 2 Порядку проведення конкурсу здійснюється відповідно до визначених в установленому законом порядку вимог до професійної компетентності кандидата на вакантну посаду державної служби на основі оцінювання його особистих досягнень, знань, умінь і навичок, моральних і ділових якостей для належного виконання посадових обов`язків.

Згідно з пунктом 6, 8 Порядку, конкурс проводиться поетапно: 1) прийняття рішення про оголошення конкурсу; 2) оприлюднення рішення про оголошення конкурсу; 3) приймання документів від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі; 4) попередній розгляд поданих документів на відповідність встановленим законом вимогам; 5) проведення тестування та визначення його результатів; 6) розв`язання ситуаційних завдань та визначення їх результатів (крім категорії «В»); 7) проведення співбесіди та визначення її результатів; 8) проведення підрахунку результатів конкурсу та визначення переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата; 9) оприлюднення результатів конкурсу.

Особи, які подали необхідні документи для участі у конкурсі, є кандидатами на зайняття посади державної служби (далі - кандидати).

Судом встановлено, що інформація щодо конкурсу на вакантну посаду голови ДЕІ була розміщено на сайті Національного агенства з питань державної служби.

Міністерство енергетики та захисту довкілля України в свою чергу листом від 07.05.2020 № КМ/1.1-22.4-12051 повідомило

Кабінет Міністрів України, що відповідно до пропозицій Комісії з питань вищого корпусу державної служби проведено співбесіду з кандидатами на зайняття посади Голови Державної екологічної інспекції України, які набрали найбільшу загальну кількість балів за результатами складеного загального рейтингу кандидатів, внесених Кабінетові Міністрів України Комісією.

За результатами співбесіди Мінекоенерго (не Міндовкілля) внесло на розгляд Кабінетові Міністрів України пропозицію визначити переможцем конкурсу на посаду Голови Державної екологічної інспекції України ОСОБА_2 .

Як було зазначено судом вище, за результатом конкурсу Комісією з питань вищого корпусу державної служби 03.12.2019 року було внесено наступні кандидатури на проведення співбесіди з суб`єктом призначення: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

В свою чергу, позивачем не заперечується, що ОСОБА_1 участь в конкурсі на посаду Голови Державної екологічної інспекції України не приймав.

Проаналізувавши наведені обставини та норми, враховуючи, що позивач не був учасником конкурсу, отже не має права на оскарження рішення та розпорядження Кабінету Міністрів України, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем взагалі відсутній публічно-правовий спір.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Відповідно до ч.2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Близька за змістом правова позиція щодо обґрунтування порушеного права викладена в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 9901/14/20 (пункт 19), від 15.04.2020 у справі № 9901/580/19 (пункт 21), від 11.03.2020 у справі № 9901/590/19 (пункт 16) та в постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 820/3018/17 (абзац 27), від 13.05.2020 у справі № 826/12446/18 (пункт 38).

Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру та дій, спрямованих на прийняття такого акта, позивач також повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень та дії/бездіяльність, які передують його прийняттю. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Отже, позивач не був учасником конкурсу, результати якого оскаржує, а результати такого конкурсу не створюють саме для позивача в даній справі жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Оскільки відповідачем в рамках досліджуваних правовідносин не приймалось будь-яких рішень, які б впливали на права та інтереси позивача, враховуючи недоведеність позивачем обставин свого порушеного права внаслідок дій щодо проведення конкурсу на посаду Голови Держекоінспекції, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Повний текст рішення складено та підписано 27.09.2021 року.

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді І.П. Васильченко

А.С. Мазур