Справа № 160/9740/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2021 року Справа № 160/9740/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазнає, що з 16.08.2013 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 28.09.2020 року - службу в Національній поліції України. Наказом Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області №261 о/с від 28.09.2020 року позивача з 28.09.2020 року було звільнено зі служби в Національній поліції з посади слідчого відділу Павлоградської РВП ГУНП в Дніпропетровській області у спеціальному званні старший лейтенант поліції.
Позивач зазначає, що датою звільнення відповідно до витягу з наказу, є 28 вересня 2020 року. Невикористана частина щорічної відпустки за 2020 рік за фактично відпрацьований час складає: основної - 20 діб, додаткової - 1 доба. Відповідно до листа Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області №48-5297, у відповідь на адвокатський запит, надано інформацію, про те, що залишок невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки позивача за 2019 рік складає 20 діб.
Позивач вказує, на те, що відомості про невикористану частину щорічної відпустки за 2019 рік тривалістю 20 діб не були зазначені у витягу з наказу про звільнення позивача № 261 о/с від 28.09.2020 року. У зв`язку з чим, 21.04.2021 року на адресу ГУНП в Дніпропетровській області направлено адвокатський запит про надання інформації по нарахуванню та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку.
Позивач зазначає, що відповідно до листа ГУНП в Дніпропетровській області №1/Ц-155аз/103/05-2021 від 05.05.2021 року, яким надано інформацію про розмір грошового забезпечення позивача станом на день звільнення з детальним описом складових грошового забезпечення, вбачається, що грошова компенсація за невикористану позивачем в році звільнення відпустки в кількості 21 доби складає 8095,55 грн. Таким чином вказаним листом встановлено, що позивачу після звільнення була виплачена грошова компенсація лише за 21 добу невикористаної відпустки за 2020 рік та залишилася невиплаченою грошова компенсація за 20 діб за 2019 рік.
Проте, листом ГУНП в Дніпропетровської області №1/Ц-206аз/103/05-2021 від 25.05.2021 року, у відповідь на адвокатський запит, надано інформацію про те, що грошова компенсація за невикористану відпустку тривалістю 20 діб за 2019 року ОСОБА_1 виплачуватись не буде.
Позивач вважає протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в частині не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 20 діб.
Ухвалою суду від 17.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що підстави для нарахування і виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за 2019 рік відсутні, оскільки нормами спеціального законодавства врегульовано питання щодо виплати компенсації поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за невикористану, саме в році звільнення відпустку, тому позовні вимоги про визнання протиправними дій ГУНП щодо відмови в нарахуванні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік є безпідставними та необґрунтованими.
12.08.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що твердження відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими.
Позивач зазначає, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено, також, позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він вже отримав у попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, у тому числі й за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустку (основну і додаткову), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не може бути залишена без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині права на реалізацію права на відпустку.
Позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 року по 28.09.2020 року проходив службу в Національній поліції України, на підставі наказу Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області від 28.09.2020 року №261 о/с був звільнений за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до вказаного наказу позивачу встановлено преміювання за вересень 2020 року у розмірі 140,939%. Невикористана частина щорічної відпустки за 2020 рік за фактично відпрацьований час складає: основної - 20 діб, додаткової - 1 добу.
Відповідно до листа від 27.07.2021 року №48-5297 на адвокатський запит Павлоградським РВП ГУНП в Дніпропетровській області надано інформацію відносно ОСОБА_1 :
- щорічна основна оплачувана відпустка за 2017 рік, дана на 30 діб з 21.11.2017 року по 20.12.2017 року, (відпустка надана без урахування графіку відпусток, як випускнику ВНЗ МВС), Наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 21.11.2017 року №349 о/с;
- щорічна основна оплачувана відпустка за 2018 рік, дана на 33 доби (з урахуванням святкових днів) з 17.12.2018 року по 18.01.2019 року, (відпустка запланована у грудні, відповідно до графіка відпусток Васильківського ВП Синельниківського ВП), Наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 17.12.2018 року №347 о/с;
- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік, дана на 10 діб з 01.08.2019 року по 10.08.2019 року, залишок невикористаної основної відпустки на 2019 рік складає - 20 діб, (відпустка запланована, у липні, відповідно до графіка Васильківського ВП Синельниківського ВП), Наказ ГУНП в Дніпропетровської області від 30.07.2019 року №244 о/с.
Листом від 05.05.2021 року №1/Ц-155аз/103/05-2021 на адвокатський запит відповідач повідомив, що відповідно до пункту 8 розділу III Порядку №260 - виплата грошової компенсації за невикористані в році звільнення відпуску проводилась, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має поліцейський відповідно до чинного законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Грошова компенсація за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 21 доби, склала 385,502*21 добу = 8095,55 грн. з якої утримано військовий збір (1,5%) - 121,43 грн. та податок на доходи з фізичних осіб (18 %) - 1457,20 грн., який відповідно до постави КМУ від 15.01.2004 року № 44 був повністю компенсований.
Повідомлено, що 29.10.2020 року ОСОБА_1 перераховано грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку на особовий картковий рахунок в АТ КБ «Приват Банк» у сумі 7974,12 грн.
Листом від 25.05.2021 року №1/Ц-206аз/103/05-2021 відповідач повідомив, що згідно з пунктом 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Таким чином, ГУНП в Дніпропетровській області не має законних підстав для нарахування та виплати компенсації за 20 діб невикористаної відпустки за 2019 рік, що також підтверджується довідкою №1293 від 26.07.2021 року.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за невикористану відпустку за 2019 рік протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Положеннями Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) передбачені державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Відповідно до приписів ст. 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);
3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Згідно із ч.1ст.24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
Водночас, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Положеннями ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Згідно із положеннями ч. ч. 1-4 ст. 93 Закону №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до приписів ч. ч. 8-11 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Положеннями ч. ч. 1 та 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).
За приписами п. 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз.7 і 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Аналізуючи наведені норми права, суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки визначено приписами Конституції України.
Особу не може бути позбавлено такого права.
Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII.
Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
З огляду на наведені норми законодавства, суд приходить до висновку про те, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Конституційним Судом України у рішенні від 07.05.2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) викладено висновок стосовно того, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.
Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування у даному випадку приписів Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки».
Так, відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» і ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що також не заперечується відповідачем, позивач при звільненні з органів Національної поліції не використав щорічну основну оплачувані відпустки за 2019 рік, залишок складає: - 20 діб.
Отже, позивач при звільненні зі служби в поліції має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпустки за 2019 рік.
Доказів нарахування і виплати позивачу такої компенсації за 20 діб відпустки за 2019 рік матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки за 2019 рік, є протиправні.
Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача з відповідача суму компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки в розмірі 7710,00 грн. суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд зазначає, що спірна сума компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік позивачу не нарахована та не виплачена, тобто розрахунок з позивачем відповідач не провів. Вимога позивача про стягнення компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік є наразі передчасною та задоволенню не підлягає як така, що заявлена на майбутнє. Задоволення ж вказаної вимоги буде суперечити засадам адміністративного судочинства.
Разом з тим, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.8 розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку №260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
При звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні чергової відпустки.
Згідно з листа Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.05.2021 р. №1/Ц-155аз/103/05-2021 грошове забезпечення ОСОБА_1 станом 28.09.2020 р. на день звільнення у місячному розмірі складало:
Посадовий оклад - 2400,00 грн.,
Оклад за спеціальним званням - 1600,00 грн.,
Надбавка за вислугу років - 800,00 грн.,
Премія - 6765,07 грн.
З урахуванням положень пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 та листа Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про грошове забезпечення позивача на день звільнення від 28.09.2021 року №1/Ц-155аз/103/05-2021, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному видку належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій у спірному питанні.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та стягнення грошової компенсації підлягають частковому задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки, позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 2, 9 , 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
У іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складений 27.09.2021 року.

Суддя І.О. Лозицька