Справа № 160/9696/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2021 року Справа № 160/9696/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язати Управління поліції охорони в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 16 календарних років служби.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазнає, що наказом Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 29.11.2029 року №137 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено зі служби в Національної поліції України у запас Збройних сил за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) з 29.11.2019 року. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 16 років 07 місяців 17 днів.
Позивач зазначає, що 17.12.2019 року звернувся до начальника Управління поліції охорони в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати відповідь щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Однак, листом від 08.01.2020 року № П-12/43/23/01-2020 надано відповідь, в якій, зокрема, зазначено, що станом на дату звільнення зі служби в Національній поліції України позивач не досяг 45-річного віку та його вислуга років складає 16 років 07 місяців 17 днів. Таким чином, позивач не має право на виплату одноразової грошової допомоги на підставах, визначених статтею 9 Закону №2262-XII. Управління поліції охорони в Дніпропетровської області як орган державної влади й територіальний орган Національної поліції не має законних підстав та відповідного бюджетного фінансування для виплат позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.
Позивач звернувся до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо порушеного права на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25%, однак листом від 05.03.2020 року Відділ з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпровському регіоні управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, зазначив, що з метою всебічного розгляду звернення до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області було надіслано лист від 24.02.2020 року №192/4.1-3 щодо надання інформації та підтверджуючих документів стосовно питань, що викладені у зверненні. Станом на теперішній час відповіді не отримано.
Також зазначено, що питання щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції не входить до компетенції Держпраці.
Вважаючи бездіяльність Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», протиправною, позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду від 17.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що наявність встановленої Законом №2262-XII вислуги за службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції - є необхідною умовою для набуття позивачем права на пенсію, і відповідно - для отримання будь-яких інших виплат за цим Законом, за винятком щомісячної грошової допомоги, передбаченої ст. 9-1. Законодавець передбачив можливість виконання права на пенсію за цим Законом при наявності в особи вислуги, меншої ніж 24 календарних роки, лише за умов досягнення нею 45-річного віку та страхового стажу 25 років і більше. Оскільки на день звільнення зі служби в Національній поліції України позивач не досяг віку та не мав 25 років страхового стажу, що підтверджується наданими ним документами, право на пенсію позивач не має.
Відповідач вважає, що позивач не має право на одноразову грошову допомогу, оскільки він не набув право на пенсію за цим Законом.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 з 29.04.2004 року проходив службу в органах внутрішніх справ ГУ МВС України в Дніпропетровській області.
Наказом від 06.11.2015 року №110 позивач звільнений з органів внутрішніх справ.
Наказом від 07.11.2015 року № 1 позивач прийнятий на службу до Національної поліції України.
14.11.2019 року позивачем складено та подано рапорт, в якому останній просив звільнити його зі служби в Національній поліції за власним бажанням.
25.11.2019 року позивачем повторно складено та подано рапорт, в якому ОСОБА_1 просив про звільнення зі служби в Національній поліції згідно з раніше поданим рапортом від 14.11.2019 року.
Наказом Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 29.11.2019 року № 137 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Національної поліції України у запас Збройних сил за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) з 29.11.2019 року.
Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 16 року 07 місяців 17 днів.
17.12.2019 року позивач звернувся до начальника Управління поліції охорони в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати відповідь щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Листом від 08.01.2020 року № П-12/43/23/01-2020 позивача повідомлено, що станом на дату звільнення зі служби в Національній поліції України позивач не досяг 45-річного віку та його вислуга років складає 16 років 07 місяців 17 днів. Таким чином, позивач не має право на виплату одноразової грошової допомоги на підставах, визначених статтею 9 Закону №2262-XII. Управління поліції охорони в Дніпропетровської області як орган державної влади й територіальний орган Національної поліції не має законних підстав та відповідного бюджетного фінансування для виплат позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.
Позивач звернувся до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з питання щодо порушеного права на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25%.
Проте, листом від 05.03.2020 року Відділ з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпровському регіоні управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, повідомив, що з метою всебічного розгляду звернення до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області було надіслано лист від 24.02.2020 року №192/4.1-3 щодо надання інформації та підтверджуючих документів стосовно питань, що викладені у зверненні. Станом на теперішній час відповіді не отримано.
Також зазначено, що питання щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції не виходять до компетенції Держпраці.
Позивач вважає, що не нарахування та невиплата одноразової грошової допомоги порушує його права та законні інтереси у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України «Про національну поліцію» від 02.07.2015р. № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII).
Правове регулювання служби в поліції регламентується статтею 60 Закону № 580-VIII, згідно з якою проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. № 2262-XII (надалі - Закон № 2262-XII).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Аналогічне положення закріплено в абзаці четвертому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок № 393), за змістом якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Наведені положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.
Згідно з пунктом 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішні з справ України від 06.04.2016р. № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Системний аналіз наведених положень Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що частина друга статті 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на те, що не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року № 821/3762/15-а., від 30 вересня 2020 року № 821/952/17, від 26 листопада 2020 року № 520/1365/2020.
Наведені положення пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам: які мають право на пенсію за цим Законом і звільняються зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.
Судом встановлено, що позивач звільнений з Управління поліції охорони в Дніпропетровській області у запас за п. 7 (за власним бажанням) ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" та вислуга років служби останнього в органах поліції в календарному обчисленні склала 16 років 07 місяців 17 днів.
Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, таким чином не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відповідачем не наведено доводів, які б вказували на протилежне.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій у спірному питанні.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зобов`язати Управління поліції охорони в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 16 календарних років служби.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 27.09.2021 року.

Суддя І.О. Лозицька