Справа № 520/13550/21
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 р. № 520/13550/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі державного реєстратора Сендик-Полянської Ірини Михайлівни (м-н Павлівський, буд. 4, м. Харків, 61003), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

- визнати дії державного реєстратора Сендик-Полянської Ірини Михайловни про відмову у державній реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 протиправними;

- зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради зареєструвати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яке виникло в нього на підставі ст. 37 Закону України "Про іпотеку";

- стягнути з Департаменту реєстрації Харківської міської ради витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої склав 15000 грн. 00 копійок.

В обґрунтування позову зазначено, що дії державного реєстратора ОСОБА_3 про відмову у державній реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 є протиправними та такими, що порушують права позивача.

Ухвалою суду від 27.07.2019 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача 28.08.2021 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах відповідач діяв в межах чинного законодавства України.

18.08.2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , в яких щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, зазначивши, що дії відповідає законними та такими, що вчинені в межах чинного законодавства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 25.06.2014 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_4 договір позики. Відповідно до умов позики ОСОБА_2 прийняла від позикодавця у власність 74400, 00 гривень.

На підставі договору позики 25.06.2014 року, з метою своєчасного і належного виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_4 договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_3 .

08.07.2015 року ОСОБА_4 направив ОСОБА_2 повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу, згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі іпотечного договору від 25.06.2014 року, укладеного між ними.

30.01.2018 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги за договором позики від 25.06.2014 року.

01.02.2018 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_1 договір відступлення права за договором іпотеки на квартиру АДРЕСА_3 .

06.02.2018р. ОСОБА_2 був відправлений цінний лист із повідомленням про укладення вищезазначених договір і дані нового кредитора і іпотекодержателя.

20.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до департаменту реєстрації ХМР із заявою про проведення державної реєстрації права власності на приватну квартиру АДРЕСА_3 із наданням пакету документів.

09.07.2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 було винесено рішення про відмову у державній реєстрації, через те, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Окрім іншого судом встановлено, що 23.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд: 1. Визнати протиправними рішення державного виконавця Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи - ОСОБА_6 , 2015 р.н. за адресою: АДРЕСА_2 ; 2. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області ухвалити рішення про скасування державної реєстрації місця проживання/перебування фізичної особи - ОСОБА_6 , 2015 р.н. за адресою: АДРЕСА_2 ; 3. Внести відповідний запис до "до карток реєстрації особи, адресних карток та паспортного документу шляхом внесення запису "скасовано" на штамп, що був внесений до цих документів з порушенням законодавства (штамп реєстрації місця проживання, або штамп реєстрації місця перебування, або штамп зняття з реєстрації місця проживання); 4. До реєстраційного обліку адресно - довідкового підрозділу надіслати змінені відомості про реєстрацію місця проживання/перебування особи або талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні з відміткою "скасування попередніх відомостей".

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2015 року В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - ОСОБА_2 про скасування рішення було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2015р. по справі № 820/11402/15 було змінено з підстав та мотивів відмови в задоволенні позову. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2015р. по справі № 820/11402/15 залишено без змін.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Державні реєстратори прав на нерухоме майно при здійсненні повноважень у сфері державної реєстрації прав в своїй діяльності керуються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок реєстрації), іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 Закону державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини.

Однією з засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Статтею 10 Закону визначені повноваження державного реєстратора. Положеннями частини 3 статті 10 Закону передбачено, що державний реєстратор:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Судом встановлено, що на виконання вищенаведених вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, відповідачем - Департаментом реєстрації Харківської міської ради в особі державного реєстратора Сендик-Полянської Ірини Михайлівни, було проведено консолідовані пошуки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрах до 2013 року, за результатами пошуків встановлено відкритий розділ № 1 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказаний розділ містить запис про обтяження № 36353563 від 28.04.2020. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування про закріплення за дітьми права проживання, користування житловою площею № 198 від 01.04.2020, видавник: Харківська міська рада Харківської області. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Відомості про суб`єктів обтяження: Обтяжувач - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей ХМР. Опис предмета обтяження: право проживання, користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_2 - закріплено за малолітньою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пунктом 14 Порядку який кореспондується зі ст. 23 Закону передбачено, що у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви. Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення щодо зупинення розгляду заяви виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, а також у разі коли державним реєстратором протягом 30 робочих днів з моменту прийняття відповідного рішення на запит отримано документи та/або інформацію, необхідні для державної реєстрації прав, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора щодо відновлення розгляду заяви.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог або неотримання на запит документів та/або інформації, необхідних для державної реєстрації прав, у строк, встановлений в абзаці другому цього пункту, державний реєстратор приймає рішення щодо відмови в державній реєстрації прав.

26.05.2021 державним реєстратором було прийнято рішення № 58368610 про зупинення розгляду заяви та запропоновано заявнику надати документи передбачені нижченаведеними нормами законодавства.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо:

- соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей;

- надання письмової згоди або заперечення на відчуження нерухомого майна (у тому числі житла) та іншого майна, власником якого є дитина.

Згідно статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, мають право проживати в дитячих будинках сімейного типу до повернення їм зазначеного житла або надання житла місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1,3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено , що органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Прийняття рішення про зупинення розгляду заяви дає можливість заявнику врегулювати обставини, що перешкоджають проведенню державної реєстрації прав.

під час розгляду справи судом також було встановлено, що позивачем після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не були усунені обставини, що були підставою для прийняття відповідачем рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Відповідно до п. 8 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, коли після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Частиною 2 статті 24 Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови у державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

На підставі вищевикладеного та керуючись пунктом 8 частини 1 статті 24 Закону відповідачем було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 59195989 від 09.07.2021.

Окрім іншого суд не приймає доводи позивача стосовного того, що згода органу опіки та піклування потрібна лише при укладенні договору іпотеки на об`єкт нерухомого майна, а в даному випадку заборона на нерухоме майно накладена після укладення договору іпотеки, а отже таким чином не порушуються вищенаведені норми законодавства якими врегульовані права малолітньої дитини та посилання на практику Верховного суду, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що право вимоги за іпотечним договором у позивача виникло на підставі договору про відступлення права вимоги.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ст. 24 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 34 Закону України «Про нотаріат» передбачені нотаріальні дії які вчиняють нотаріуси, зокрема, посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 передбачено, що у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) права, за якими підлягають державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, а також осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів.

Підпунктом 1.8. пункту 1 глави 2 розділу II вказаного Порядку встановлено, що при посвідченні правочину щодо відчуження нерухомого майна відчужувач цього майна подає заяву про наявність/відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування цим майном. З метою перевірки "відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваним нерухомим майном нотаріус має право додатково витребовувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення такого правочину.

При посвідченні договору іпотеки нотаріусом обов`язково вимагається згода органів опіки та піклування, якщо з поданих документів буде видно, що право власності або право користування майном, яке є предметом іпотеки, мають діти. При цьому, з огляду на те, що договором іпотеки у разі порушення його умов передбачається задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок заставленого майна, орган опіки та піклування даючи згоду на укладення цього договору, автоматично погоджується на відчуження майна у разі порушення іпотечного договору.

Відповідно до Роз`яснення Міністерства юстиції України від 22.08.2011 року «Про особливості правового регулювання посвідчення правочинів щодо нерухомого майна за участю малолітніх та неповнолітніх осіб» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02 червня 2005 року передбачено, що попередній дозвіл органів опіки та піклування необхідний для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Документом, за яким встановлюється склад сім`ї наймача або власника жилого приміщення може бути довідка за формою №3, яка видається житлово-експлуатаційною організацією, правлінням житлово-будівельного кооперативу або довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування, яка видається органом реєстрації.

За нормами ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Зазначена позиція суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховний Суд від 20 березня 2019 року у справі №1612/2343/12.

Крім того суд зазначає, що як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а тому суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення щодо позивача.

Статтею 11 Закону закріплено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі державного реєстратора Сендик-Полянської Ірини Михайлівни (м-н Павлівський, буд. 4, м. Харків, 61003), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.