Справа № 420/17361/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 вересня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Потоцька Н.В., розглянувши матеріали адміністративного позову

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , телефон: НОМЕР_2 )

до: приватного виконавця Качурка В`ячеслава Вікторовича (адреса: 65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, 12-а, оф. 304, телефон: НОМЕР_3 )

третя особа: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича (Горького), 127, )

про: визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця Качурка В`ячеслава Вікторовича, третя особа: публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України» якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича про відкриття виконавчого провадження ВП №66349778 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/463/472/14, виданого 28.07.2014 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» суми боргу в розмірі 209 112,70 доларів США та 2 548 224, 85 грн. та суму витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3 441 грн.;

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича від 02.08.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 суми основної винагороди у виконавчому провадженні ВП №66349778 в розмірі 814 937, 64 грн.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Приписами ч. 1 ст. 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.

Приписами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби) встановлено:

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1).

За приписами статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З аналізу вказаних законодавчих норм убачається, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби у ході здійснення виконавчого провадження є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 826/9609/17.

Таким чином, оскільки позивач є стороною (боржником) у виконавчому провадженні ВП № 66349778 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/463/472/14, виданого 28.07.2014 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» суми боргу в розмірі 209 112,70 доларів США та 2 548 224, 85 грн. у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, постанова про відкриття такого виконавчого провадження може бути оскаржена до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, а тому вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства та не підлягають розгляду адміністративним судом.

Разом з тим, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 2).

З огляду на вказане вимога щодо оскарження постанови про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича від 02.08.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 суми основної винагороди у виконавчому провадженні ВП № 66349778 підлягає розгляду за правилами ст. 287 КАС України (в адміністративному порядку).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України) суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria) від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, позивачем подано до адміністративного суду позовну заяву, в якій заявлено декілька вимог та, які підлягають розгляду за правилами цивільного та адміністративного судочинства.

Проте, згідно з частинами першою, шостою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Положенням цієї процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас в частині четвертій статті 172 КАС України встановлено заборони об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких закону встановлює особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено.

За пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що у даному випадку позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог внаслідок об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення ОСОБА_1 позовної заяви на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України.

Також суд звертає увагу, що статтею 169 КАС України не передбачено повернення частини позовних вимог, або залишення позовної заяви без руху з наданням строку на усунення недоліків.

Згідно ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись п. 6 ч. 4 ст. 169, ст.ст. 248, 256, 293, 295, 297 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця Качурка В`ячеслава Вікторовича, третя особа: публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України» про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295, 297 КАС України, з урахуванням пункту 15.15 розділу VII «Перехідних положень» КАС України.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.