Справа № 420/9/20
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9/20
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.05.2018 року № 0-1552.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкове повідомлення-рішення від 10.05.2018 року № 0-1552 є протиправним, не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. З посиланням на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 року по справі № 815/2766/18 позивач вказує, що цілісний майновий комплекс консервного цеху, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Позивач зазначає, що він здійснював та продовжує здійснювати господарську діяльність на його території.

25 лютого 2021 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про заміну сторони задоволено частково, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 10.05.2018 року № 0-1552.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області надав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивачу належить нежитлова будівля загальною площею 4159,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Податковим органом згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 66553,60 грн. Відповідач зазначає, що будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу ДК 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не визначені об`єктами оподаткування згідно з пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими та такими, що спростовуються наданими ним доказами, що підтверджують, що належний йому об`єкт нерухомого майна не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року клопотання Головного управління ДПС в Одеській області про заміну відповідача у справі задоволено, замінено відповідача у даній справі Головне управління ДПС в Одеській області () його правонаступником на Головне управління ДПС в Одеській області ().

У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 24 квітня 1997 року зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у. (основний); 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 52.10 Складське господарство; 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.12.2019 року № 195429303, ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна: цілісного майнового комплексу консервного цеху загальною площею 4159,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДФС в Одеській області 10 травня 2018 року винесено спірне податкове повідомлення-рішення № 0-1552, яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2017 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 66553,60 грн.

При цьому, в листі Головного управління ДПС в Одеській області від 08.11.2019 року № 4130/К/15-32-51-05-09 позивачу повідомлено, що станом на 07.11.2019 року по податку на нерухоме майно рахується борг в сумі 6655,60 грн. по податковому повідомленню-рішенню від 10.05.2018 року № 0-1552 на суму податку на нерухоме майно 66553,60 грн. за об`єкт нерухомого майна площею 4159,6 кв. метрів, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у 2017 році позивач здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування зернових культур, тобто, відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України відносився до категорії сільськогосподарських товаровиробників, а також використовував у такій діяльності будівлі та територію майнового комплексу, які в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5.1 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За правилами пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

У відповідності до пп. «ж» пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Згідно пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України в редакції Закону № 2628-VIII від 23.11.2018 року не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ, згідно якої сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, який затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові», група 127 «Будівлі нежитлові інші», клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

Також, згідно вказаного Державного класифікатора до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включається підклас: 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші» (зокрема, підприємства виробничо-технічного обслуговування, які включають: бази зберігання мінеральних добрив і пестицидів, сільськогосподарської техніки та запасних частин, підприємства з ремонту сільськогосподарських машин і транспорту, станції біологічного захисту рослин).

Судом встановлено, що видами підприємницької діяльності позивача згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування інших однорічних і дворічних культур; післяурожайна діяльність, тощо.

Позивач на підтвердження того, що він, як фізична особа підприємець, відноситься до категорії сільськогосподарський товаровиробник, та фактично у 2017 році здійснював таку діяльність із використанням вищевказаного об`єкту нерухомості, надав докази на підтвердження того, що у користуванні позивача знаходяться землі сільськогосподарського призначення: договори оренди землі та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року по справі № 815/2766/18, прийнятою у адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №160766-13 від 31.10.2017 року, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 9553,21 грн. на площу належного позивачу об`єкту нерухомого майна - цілісного майнового комплексу консервного цеху, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено наступні обставини:

«…Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником нежитлового об`єкту нерухомого майна цілісного майнового комплексу консервного цеху, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2016 року.

Згідно наданих позивачем копій технічних паспортів на об`єкти нерухомості, які входять до вищевказаного цілісного майнового комплексу, до складу комплексу, окрім будівлі цеху, також входять різноманітні складські приміщення, вагова, котельня, вбиральня…».

Отже, вказані обставини доказуванню згідно ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають.

Також П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 05 грудня 2018 року по справі № 815/2766/18 встановлено, що: «у власності і користуванні позивача знаходиться сільськогосподарська техніка (договір купівлі-продажу трактору колісного №0348-167 від 27.05.2017 року, договір найму комбайну з екіпажом від 03.07.2017 року з оплатою послуг часткою від зібраного врожаю); позивач придбавав посівний матеріал (товарно-транспортна накладна від 29.09.2016 року)».

Отже, на підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у 2017 році позивач здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування зернових культур, тобто, відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України відносився до категорії сільськогосподарських товаровиробників, а також використовував у такій діяльності будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу, які в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Як у відзиві на позовну заяву, так і поданій апеляційній скарзі, відповідач жодним чином не оспорює та не спростовує надані позивачем докази щодо функціонального призначення належних позивачу на праві власності нежитлових будівель.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та поданій апеляційній скарзі посилається лише на те, що позивач є фізичною особою - підприємцем, що, на думку відповідача, виключає можливість застосування податкової пільги за пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Поряд з цим, відповідач жодним чином не обґрунтував вказаний висновок.

Водночас, на користь висновку, що нормою пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Так, Законом України від 23.11.2018 року № 2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено належними та достатніми доказами заявлені позовні вимоги, а відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не підтверджено правомірність винесених ним податкових повідомлень - рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 649/593/16-а та від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19, у якій судами застосовано підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах.

Також, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 820/3706/17 та від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст.ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик